Справа № 320/4104/22
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті

провадження в адміністративній справі

30 серпня 2022 року м. Київ № 320/4104/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Донець В.А., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича, Державної казначейської служби України про встановлення факту жорсткого, нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження і покарання, та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом:

- визнати правовий факт нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження та покарання згідно до вимог статті 3 Конвенції "Про захист прав і основних свобод людини 1950 року" ратифіковану Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР та статті 28 Конституції України, застосований до ОСОБА_1 , вид кримінального покарання з 20.11.1996 у вигляді смертна кара - розстріл, та з 24.05.2000 замінену на довічне позбавлення волі;

- негативні наслідки, спричинені нелюдським та таким, що принижує гідність, поводженням і покаранням, віднести до вини Української держави, її органів та посадових осіб, у правовому аспекті неналежного виконання на національному рівні правових обов`язків держави України за міжнародними зобов`язаннями, в гарантуванні та дотриманні конституційних прав громадянина України та основоположних прав людини, що захищаються Конвенцією "Про захист прав і основних свобод людини 1950 року" ратифіковану Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР;

- зобов`язати відшкодувати за рахунок держави України у повному обсязі моральну шкоду, заподіяну нелюдськими та такими, що принижують гідність, поводженням та покаранням за понад 25 (двадцять п`ять) років, яка становить еквівалент у грошовому вимірі 3000000,00 (три мільйони) грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 матеріали адміністративної справи №320/4104/22 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №320/4104/22 передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду міста Києва Донцю В.А.

У позовній заяві позивач зазначає, що вироком Волинського обласного суду від 20.11.1996 у кримінальній справі №2.33.-96 позивача засуджено до вищої міри покарання, а саме до смертної кари-розстрілу. Постановою Волинського обласного суду від 24.05.2000 у справі №2.33.-96 позивачу змінено вид кримінального покарання на довічне позбавлення волі.

Зі змісту позову вбачається, що саме такими діями відносно нього створено нелюдські та такі, що принижують гідність умови поводження і покарання, наслідком чого є погіршення стану здоров`я, ускладнення соціальних зв`язків, створення тяжкого матеріального становища.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності (пункт 4).

Вирішуючи питання про належність спору до юрисдикції адміністративних судів, суд ураховує таке.

За змістом частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Статтею 4 КАС України встановлено: публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абзац другий пункту 2); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7).

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, наприклад постанова від 31.10.2018 справа №820/1015/17, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як уже вказувалось судом, зі змісту позовної заяви вбачається, що нелюдське поводження позивач пов`язує з вироком суду Волинського обласного суду від 20.11.1996 у кримінальній справі №2.33.-96 та постановою Волинського обласного суду від 24.05.2000 у справі №2.33.-96, з якими він не погоджується в частині обрання йому виду покарання і як наслідок позбавлення, обмеження його прав, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Позов не містить підстав чи доводів щодо конкретних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які пов`язані з утриманням позивача в пенітенціарних установах. Усі доводи позивача зводяться до незаконного засудження його до смертної кари а згодом до довічного позбавлення волі, внаслідок чого він був позбавлений волі та були обмежені його права на листування, відвідування, погіршився стан здоров`я.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

З огляду на зміст позовних вимог, підстав позову, суд доходить висновку, що позивач не згоден з його засудженням вироком суду, який набрав законної сили, до смертної кари, заміненої на довічне позбавлення волі, внаслідок чого він був позбавлений волі, обмежений у правах, у нього погіршилось здоров`я, що позивач вважає нелюдським поводженням.

Отже, суд доходить висновку, що незгода з вироком суду (незаконність вироку) не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною першою статті 24 зазначеного Кодексу установлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відтак будь-яка незгода з вироком суду може бути розглянута судом за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша), способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої).

Як уже вказувалось судом, позивач не оскаржує дії, бездіяльність чи рішення установи виконання покарань, що пов`язане з позбавленням позивача волі, або інших суб`єктів владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України,ним заявлено вимоги про відшкодування шкоди, яка йому завдана внаслідок незаконного тримання під вартою. Тому такі вимоги можуть бути вирішені місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи, зміст позовних вимог, підстави позову, суд доходить висновку, що сформульовані позивачем позовні вимоги не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Вимоги щодо незгоди з вирком суду можуть бути розглянуті судом відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, вимоги про відшкодування шкоди - за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки позивач позбавлений волі, суд вважає за необхідне роз`яснити, що він має право звернутись до адміністративного суду з вимогами до установи виконання покарання про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності такої установи або іншого суб`єкта владних повноважень, які вчиненні, прийняті щодо позивача, зобов`язання закладу виконання покарань або іншого суб`єкта владних повноважень вчинити дії, прийняти рішення стосовно позивача. Способи захисту, з якими може звернутись позивач до адміністративного суду визначені статтею 5 КАС України. З урахуванням частини п`ятої статті 21 КАС України разом з такими вимогами позивач вправі заявити вимоги про відшкодування шкоди, яка заподіяна оскаржуваними діями, бездіяльністю чи рішеннями відповідного суб`єкта владних повноважень. При цьому такі позовні вимоги мають бути заявлені в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України або з обґрунтуванням поважності причини пропуску такого строку.

Правові засади відшкодування шкоди, зокрема, внаслідок незаконного засудження, врегульовані Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994 №266/94-ВР (зі змінами).

Також суд зауважує, що відповідно до пункту 7 статті 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06. 2011 №3460-VI (зі змінами) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають, у тому числі, особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону (захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру).

Відповідно до інформації Національної асоціації адвокатів (https://unba.org.ua/legal-aid) отримати юридичну консультацію або роз`яснення з правових питань можна зателефонувавши на Єдиний телефонний номер системи безоплатної правової допомоги 0800-213-103 (дзвінки в межах України безкоштовні).

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №320/4104/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністра юстиції України Малюськи Дениса Леонтійовича, Державної казначейської служби України про встановлення факту та відшкодування моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу право звернення до відповідного місцевого загального суду з урахуванням правил територіальної юрисдикції (підсудності) за правилами Цивільного процесуального кодексу України, з вимогами щодо незгоди з вироком суду (незаконне засудження) до відповідного суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно зі статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.А. Донець