Справа № 607/11004/22
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2022 Справа №607/11004/22

Провадження №2-а/607/377/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Крупи О.А.,

представника позивача адвоката Бабія Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бабій Назарій Іванович до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бабій Н.І. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №719555 від 12.08.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що постановою серії БАБ №719555 від 12.08.2022 його притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3400 грн. Зокрема, йому ставиться у провинну те, що він не мав права керувати транспортним засобом та здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Ознайомившись із даною постановою, позивач вважає, що вона частково винесена незаконно необґрунтовано та підлягає до скасування в частині накладання адміністративною стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП виходячи із наступного.

Так, 12.08.2022 близько 12.42 год. він дійсно здійснив зупинку свого транспортного засобу в м. Тернопіль по вул.. Б. Хмельницького 11 А в порушення вимог правил дорожнього руху щодо зупинки транспортного засобу на місці зупинки маршрутних транспортних засіб. Даний факт не заперечується позивачем. Однак, при виявленні працівниками патрульної поліції вказаного правопорушення, останні попросили пред`явити документи на транспортний засіб та посвідчення водія.

Позивач зазначає, що будучи громадянином США де постійно проживає, пред`явив посвідчення водія, яке йому було видано в США в штаті Пенсильванії. Проте, працівники патрульної поліції не взяли його до уваги, оскільки на їхню думку дане посвідчення водія в Україні не дійсне, а тому і прийшли до висновку, що він є особою, яка не має права на керування транспортним засобом.

Водночас позивач звертає увагу, що він є громадянином США, проживає в штаті Пенсильванія, на території України перебуває тимчасово та має посвідчення водія, яке видане у вказаному штаті за, № DD:08300 та записи в якому зроблені латинськими літерами, клас С, тобто має право керувати будь-якими транспортними засобами з допустимою максимальною вагою не більше 26000 фунтів. Посвідчення вказаного класу дає йому право керувати транспортними засобами, зокрема, легковими автомобілями категорії «В». Вказане посвідчення перекладне на українську мову та містить усю необхідну інформацію, передбачену в Додатку №6 до Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року.

Враховуючи викладене, позивач просить позовну заяву задовольнити, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

02.09.2022 канцелярією суду зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього. Так, п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» № 340 від 08 травня 1993 року визначено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту. Представник відповідача звертає увагу, що у посвідченні водія, котре позивач продемонстрував працівникам поліції, відсутня інформація про категорії (підкатегорії) транспортних засобів, на які воно розповсюджується, отже останнє не відповідає додатку № 6 до Конвенції, а тому не може визнаватись на території України згідно з підпунктом «і» пункту 2 ст. 41 Конвенції. Не є таке посвідчення і міжнародним, адже воно не відповідає додатку № 7 до Конвенції, зокрема не містить відомостей про категорії (підкатегорії) транспортних засобів, на які розповсюджується його дія, тобто не може визнаватись і на підставі підпункту «іі» пункту 2 ст. 41 Конвенції. Зазначає, що позивач має право керування транспортними засобами на території України лише за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія Сполучених Штатів Америки. Таким чином відповідач вважає, що посвідчення водія, котре позивач продемонстрував працівникам поліції, не відповідало вимогам національного та міжнародного законодавства, чинного в Україні, а тому не давало йому право на керування транспортними засобами територією України, відтак просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 адвокат Бабій Н.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася з невідомих на те суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено, п. 2. 1 (а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 2 ст. 126 КУпАП, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сполучених Штатів Америки, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 виданим 27.07.2018.

25.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їхав на територію України, що підтверджує відповідною відміткою у паспорті № НОМЕР_1 виданим 27.07.2018.

12.08.2022 інспектором взводу № 2 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Погребняк А.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №719555, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КУпАП та у відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 12.08.2022 о 12 год. 42 хв. в м. Тернопіль, вул. Б.Хмельницького, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 здійснив зупинку ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 е, а також під час перевірки документів було виявлено, що водій не має права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР України та ст. 150 ЗУ «Про дорожній рух».

Із змісту позовної заяви та в судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не заперечується факт зупинки його транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів та порушення п. 15.9 е, відтак, суд вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП встановлений та доведений.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Матеріалами справи стверджується, що позивач при перевірці документів пред`явив посвідчення водія, видане у Сполучених Штатах Америки, штат Пенсильванія на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке дійсне до 13.07.2025 (документ має назву «Drivers License»).

Відповідно до вимог ст. 41 «Водійські посвідчення» Конвенції про дорожній рух (від 08.11.1968), ратифікованої із застереженнями і заявами Указом ПВР УРСР від 25.04.1974, з поправками від 03.03.1992 та 28.09.2004:

2.а) Договірні Сторони будуть визнавати: будь-яке національне водійське посвідчення, що складене на їх національній мові або на одній із їх національних мов, або якщо воно не складено на такій мові, супроводжується завіреним перекладом. Відповідно до додатку № 6 Конвенції про дорожній рух: п.6 всі записи, що внесені до посвідчення, повинні виконуватись буквами латинського алфавіту. У випадку використання інших букв ці записи повинні також транслітеруватися буквами латинського алфавіту.

Положення цієї статті не зобов`язують Договірні Сторони: а) визнавати дійсними національні посвідчення, видані на території іншої Договірної Сторони особам, які мали на їх території звичайне місце проживання в момент видачі цього водійського посвідчення або які перенесли своє звичайне місце проживання на їх територію після видачі цього посвідчення; визнавати дійсність національних водійських посвідчень, виданих водіям, звичайне місце проживання яких в момент видачі посвідчені, знаходилось не на території, де були видані посвідчення, або які перенесли своє місце проживання після видачі посвідчень на іншу територію.

Сполучені Штати Америки не є договірною стороною Конвенції про дорожній рух 1968 року.

У свою чергу, Україною не було ратифіковано Женевську Конвенцію про дорожній рух 1949 року, учасником якої є Сполучені Штати Америки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення), яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

За змістом п. 2 Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 30 Положення передбачено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Відповідно до п. 4 Додатку №6 Конвенції про дорожній рух, у посвідці обов`язково наводять перераховані нижче відомості; ці відомості нумерують таким чином: 1. Прізвище; 2. Ім`я, інші імена; 3. Дата та місце народження1 ; 4. а) Дата видачі посвідки; 4. b) Дата закінчення терміну дії посвідки; 4. c) Назва або печатка органу, що видав посвідку; 5. Номер посвідки; 6. Фотографія власника; 7. Підпис власника; 9. Категорія (підкатегорії) транспортних засобів, на які поширюють дію посвідки; 12. Додаткова інформація чи обмеження в закодованому вигляді, які стосуються кожної категорії (підкатегорії) транспортних засобів.

Пунктом 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

Відповідно до частини 9 додатку 6 Конвенції про дорожній рух на підставі національного законодавства в межах категорій А, В, С, СЕ, D та DE можуть вводитися наступні підкатегорії транспортних засобів, на керування якими може бути видано водійське посвідчення: А1, В1, С1, D1, С1Е, D1E.

Судом встановлено, що 12.08.2022, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_2 , що відноситься до транспортних засобів віднесених до категорії В.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух до категорії В належать транспортні засоби (крім тих, які належать до категорії А) з кількістю місць для сидіння, крім місця водія, не більше восьми, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кг; транспортний засіб категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг; транспортний засіб категорії В, зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує маси транспортного засобу без навантаги, а загальна дозволена максимальна маса такої автосполуки не перевищує 3500 кг; до категорії С належать автомобілі (за виключенням тих, які належать до категорії D), дозволена максимальна маса який перевищує 3500 кг; автомобіль категорії С зчеплений з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кг.

Матеріалами справи підтверджується, що під номером 9 у посвідченні водія ОСОБА_1 вказано Class: С, що відповідно до Конвенції про дорожній рух надає позивачу право керування транспортними засоби, дозволена максимальна маса який перевищує 3500 кг.

З аналізу вищевикладеного суд зауважує, що літери, якими позначені відповідні категорії транспортних засобів відповідно до Конвенції про дорожній рух 1968 року відрізняються від літер, якими позначені класи транспортних засобів на території Сполучених Штатів Америки. Доказів, які б свідчили про їх відповідність Конвенції про дорожній рух 1968 року суду не надано.

Враховуючи наведене та беручи до уваги п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» суд вважає, що оскільки посвідчення водія ОСОБА_1 , не відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, останній не мав права керувати транспортним засобом за відсутності міжнародного посвідчення водія, а відтак його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова серії БАБ №719555 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є законною, обґрунтованою та винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №719555 від 12.08.2022, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки з задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню з відповідача на корись позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бабій Назарій Іванович до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено та підписано 07.09.2022.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, адреса місця знаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддяН. Р. Кунець