Справа № 200/14746/21
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року Справа№200/14746/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1 - Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач 24.05.2021 року звернулась до відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр м. Авдіївка) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає, що при розгляді її заяви, відповідачем 2, їй не були зараховані до пільгового стажу за списком №2 наступні періоди її роботи: з 04.06.1990 по 09.08.1994 в Донецькому металопрокатному заводі; з 03.11.1997 по 04.06.2015 на шахті ім. О.Ф.Засядька; з 24.06.2015 по день звернення до суду на ПРАТ «АКХЗ» на посаді фільтрувальника 3 розряду. Тому, за результатами розгляду її заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення №48 від 28.05.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах посилаючись на те, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 20.02.2028 року.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням про відмову у призначенні їй пенсії на пільгових умовах. Просив визнати протиправними дії та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, прийняте відповідачем 2 та зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути її заяву щодо призначення пенсії із врахуванням до її пільгового стажу періодів роботи: з 04.06.1990 по 09.08.1994 в Донецькому металопрокатному заводі; з 03.11.1997 по 04.06.2015 на шахті ім. О.Ф.Засядька; з 24.06.2015 по день звернення до суду на ПРАТ «АКХЗ» на посаді фільтрувальника 3 розряду.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах звернувся до нього 24.05.2021 року. Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Постановою 22-1 визначений певний порядок розгляду заяв про призначення (перерахунок) пенсії. Таким чином, за допомогою засобів програмного забезпечення, заява ОСОБА_1 про призначення пенсії із доданими документами була направлена до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду у Київській області, які прийняли рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Відповідач 1 зауважив, що рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах №8 від 28.05.2021 було прийняте не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, а відповідачем 2 - Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області. Тому враховуючи вищенаведене, в разі скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії, прийняте Головним управлінням пенсійного фонду України у Київській області, саме цей орган має повторно переглядати заяву позивача.

Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте саме відповідачем 1 - Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області, з позовної заяви не вбачається наявності відповідного порушення суб`єктом владних повноважень - відповідачем 1 - прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідач 2 відзив на позовну заяву не надав, про відкриття провадження повідомлений належним чином. У зв`язку з ненаданням відповідачем 2 відзиву на адміністративний позов у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.01.2021 залучено в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області. Вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 03.02.2022.

Розгляд справи відкладено з 03.02.2022 на 22.02.2022 для надання додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2022 року. Проте, 15.03.2022 судове засідання у справі № 200/14746/21 не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, веденням активних бойових дій на території Донецької області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи. Згідно з опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Враховуючи вищевикладене, а також те, що підготовче засідання по даній справі закрито, всі необхідні дії проведені судом під час проведених судових засідань у підготовчому провадженні, підстав для відкладення справи до закінчення воєнного стану немає, тому, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

24.05.2021 року звернулась до відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр м. Авдіївка) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 48 від 28.05.2021 року відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . В даному рішенні зазначено:

- Дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 24.05.2021.

- Пенсійний вік визначений п.2 ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", (список №2) становить 55 років.

- Вік заявника 51 рік.

- Необхідний страховий стаж визначений п.2 ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", (список №2) становить 25 років.

- Страховий стаж особи становить 30 років 7 місяців.

- Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, визначений п.2 ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (список №2) становить 10 років.

- Зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (список №2), передбачено працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим пункту 2 частини 2 ст.114 Закону, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

- Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 2 роки.

- Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.

- Працює.

- Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 20.02.2028.

- На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача 2 стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.

Відповідно до пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, яка діяла до 23.01.2020) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного Рішення визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам."

Отже, з 23.01.2020 - дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі № І-р/2020, зокрема положення п. "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, підлягають застосуванню у наведеній у цьому Рішенні редакції.

Разом з тим залишаються чинними відповідні положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Щодо цієї спірної ситуації, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом "б"ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення " у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 54 роки 6 місяців за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 36426/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, приєднані до справи доказами, суд констатує, що обрані адміністративним органом у цьому конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надав відповідні документи.

Відповідачем 2, відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.05.2021 №48, позивачу підтверджено право на зниження пенсійного віку тільки на 2 роки. З рішення відповідача 2, не вбачається, які саме періоди його роботи зараховані до страхового та пільгового стажу, а які не були зараховані. Окрім цього, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на момент розгляду справи, так і не було ані надано відзиву на позовну заяву, ані інших доказів, які б слугували підтвердженням, щодо прийнятого ним рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах.

Отже, з огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що дії відповідача 2 є протиправними щодо визначення права на зниження пенсійного віку позивача лише на 2 роки без урахування висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного суду по справі №360/3611/20.

Щодо позовних вимог про зарахування певних періодів роботи до пільгового стажу позивача, суд вважає необхідним зазначити наступне.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідно до п. 1.1 ч. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.1 ч. 2 Інструкція № 58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською, російською мовами.

Згідно з приписами ч. 2 Інструкція № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , вбачається:

Період роботи позивача на Донецькому металопрокатному заводі:

- з 04.06.1990 по 31.07.1990 штампувальник 1 розряду цеху столових приборів, - номер запису 5 в трудовій книжці;

- з 01.08.1990 по 09.08.1994 переведена полірувальником 1 розряду цеху столових приборів, - номер запису 6,7 в трудовій книжці.

Період роботи позивача на ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька», яка з 22.07.2011 перетворена в ПАТ «Шахта ім. О.Ф.Засядька»:

- з 03.11.1997 по 12.04.2000 переведена поверхневим машиністом конвеєру 2 розряду, - номер запису 13 в трудовій книжці;

- з 13.04.2000 по 30.06.2000 переведена машиністом сушильної установки 3 розряду, - номер запису 14 в трудовій книжці;

- з 01.07.2000 по 25.02.2007 наданий 4 розряд машиністу сушильних установок ЦОФ, - номер запису 15 в трудовій книжці;

- з 26.02.2007 по 16.03.2007 переведена учнем машиніста установок збагачення 4 розряду на період виробничої практики,- номер запису 16 в трудовій книжці;

- з 21.03.2007 по 04.06.2015 переведена машиністом установок збагачення 4 розряду, - номера записів 17,18,19 в трудовій книжці.

Період роботи позивача на ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», з 28.04.2016 на підставі рішення загальних зборів акціонерів протокол №22 змінений тип товариства та його найменування на Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод»:

- з 24.06.2015 по 20.05.2021 прийнята в вуглепідготовчий цех №1 фільтрувальником 3 розряду, - номер запису 20 в трудовій книжці;

- з 21.05.2021 є запис відділу кадрів ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», що позивач продовжує працювати по теперішній час - сторінки в трудовій книжці №14-15.

Окрім цього, на сторінках 12-13 трудової книжки позивача у період її роботи на ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» є відбиток печатки з наступним змістом: «за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, Наказ №797 від 02.08.2016».

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , вона з 04.06.1990 по 09.08.1994 працювала в Донецькому металопрокатному заводі на посаді штампувальника та полірувальника цеху столових приборів.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом, факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах не підтверджується насамперед записами у трудовій книжці позивача. Окрім цього, позивачем не надано будь яких уточнюючих довідок, копій наказів про атестацію робочих місць Донецького металопрокатного заводу, що могли би підтвердити, що посади штампувальника та полірувальника 1 розряду в цеху столових приборів відносяться до затверджених списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року та Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.

Враховуючи вищезазначене, період роботи позивача на Донецькому металопрокатному заводі з 04.06.1990 по 09.08.1994 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Також, як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , з 03.11.1997 по 04.06.2015 вона працювала на Орендному підприємстві «Шахта ім. О.Ф. Засядька» на посадах: поверхневого машиніста конвеєра 2 розряду, машиніста сушильної установки 3 розряду, машиніста установок збагачення.

Згідно Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, професії «машиністи конвеєрів (гірничі роботи)», «машиністи сушильних установок (гірничі роботи)» віднесені до Списку №2, розділ II, підрозділ 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні». Позивач працювала поверхневим машиністом конвеєру 2 розряду з 03.11.1997 по 12.04.2000 - номер запису 13 у трудовій книжці; з 13.04.2000 по 25.02.2007 працювала машиністом сушильних установок ЦОФ - номера записів 14,15 у трудовій книжці.

Згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, професія «машиністи сушильних установок», віднесені до Списку №2, розділ II. Позивач з 13.04.2000 по 25.02.2007 працювала машиністом сушильних установок ЦОФ 3 розряду - номера запису 15 у трудовій книжці.

Згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, професія «машиністи установок збагачення», віднесені до Списку №2, розділ II. Позивач з 26.02.2007 по 04.06.2015 працювала машиністом установок збагачення 4 розряду - номера записів 16, 17,18, 19 у трудовій книжці.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , вона з 24.06.2015 по 21.05.2021 працювала на ПрАТ «Авдіївській коксохімічному заводі» на посаді: фільтрувальника 3 розряду в вуглепідготовчому цеху №1.

Відповідно до відбитку печатки, розташованому на сторінці №13 трудової книжки позивача, з якої вбачається, що за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 відповідно до Наказу №797 від 02.08.2016 року.

Окрім цього, згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року, професія «фільтрувальники», віднесена до Списку №2, розділ II. Позивач з 24.06.2015 по 21.05.2021 працювала фільтрувальником 3 розряду в вуглепідготовчому цеху №1.

Позивач в своїх позовних вимогах, просив зарахувати до пільгового стажу період її роботи на ПрАТ «Авдіївській коксохімічний завод» на посаді: фільтрувальника 3 розряду в вуглепідготовчому цеху №1 з 24.06.2015 по день звернення до суду. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позовна заява надійшла на адресу Донецького окружного адміністративного суду 01.11.2021 року, про що свідчить відбиток печатки суду із зазначенням вхідного номеру 14882/21 та дати 01.11.2021 року. Як вбачається з трудової книжки позивача, останній запис занесений інженером по пенсіям ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» 21.05.2021 (сторінка 14-15 трудової книжки позивача), відповідно до якої зазначено, що позивач продовжує працювати по теперішній час. Будь яких інших доказів щодо робіт, виконуваних позивачем на вищезазначеному підприємстві з 22.05.2021 по 01.11.2021 в матеріалах справи немає, тому цей період роботи позивача не підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що періоди роботи позивача: з 03.11.1997 по 04.06.2015 на Орендному підприємстві «Шахта ім. О.Ф. Засядька»; з 24.06.2015 по 21.05.2021 на ПрАТ «Авдіївській коксохімічному заводі», підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2 відповідно до висновків суду.

Суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне виконання роботодавцем своїх обов`язків на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача 2 прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.

Відповідно до приписів ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідач 2 має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження пільгового стажу позивача з зарахуванням визначеного судом періоду.

Статтею 58 Закону 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає дії відповідача, які відобразились у не зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи позивача: з 03.11.1997 по 04.06.2015, з 24.06.2015 по 21.05.2021 при розгляді її заяви, щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що призвели до винесення рішення про відмову у призначенні пенсії. Відповідачем 2 - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача від 28.05.2021 року № 48 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 28.05.2021 за №48 було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, тому протиправними дії слід вважати саме Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач 2 зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням зроблених висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідачем протиправно не призначено позивачу пенсію, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуюче вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. З метою повного захисту законних прав позивача, суд вважає що необхідно визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області протиправними, щодо прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 : з 03.11.1997 по 04.06.2015 на ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька», з 24.06.2015 по 21.05.2021 на ПрАТ «Авдіївській коксохімічний завод». Скасувати рішення відповідача від 28.05.2021 за № 48 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2021 року про призначення пенсії за віком по Списку № 2 на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці зі зниженням пенсійного віку, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного суду по справі №360/3611/20, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 03.11.1997 по 04.06.2015 на ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», з 24.06.2015 по 21.05.2021 на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», відповідно до висновків суду, викладених у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Стосовно вимог в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За унормуванням статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що 25.10.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Холостенко Олексієм Васильовичем укладено договір про надання правової допомоги №31. Відповідно до додаткової угоди №1 до вищезазначеного договору, гонорар адвоката визначається у фіксованій сумі у розмірі 6 000грн. за складання позовної заяви та інших процесуальних документів. Оплата гонорару за цим договором за надання юридичної допомоги проводиться «клієнтом» при підписанні цього договору.

Відповідно до наявних в матеріалах справи, а саме додаткової угоди №1 до договору №30 про надання правової допомоги визначено:

- п. 1 гонорар адвокату визначається у фіксованій сумі у розмірі 6 000,00грн. за складання позовної заяви та інших процесуальних документів;

- п. 2 оплата гонорару за цим Договором за надання юридичної допомоги проводиться «клієнтом» при підписанні цього договору.

В наявній додатковій угоді №1 вбачається підпис «клієнта» - ОСОБА_1 . Враховуючи, що зазначена справа відноситься до справ незначної складності, відповідно до ст. 257 КАС України, була призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, але із запровадженням воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, розглянута в порядку письмового провадження. Тому, з врахуванням обсягу (пропорційності) задоволених позовних вимог, дійсності та необхідності проведеної адвокатом роботи, а також розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат, позивачу підлягають до відшкодування витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в частині 3000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 25.10.2021, позивач за подання адміністративного позову сплатив 908,00 грн. судового збору.

Отже, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул.Саєнка Андрія, будинок 10; адреса для листування: 04080, м. Київ, вул. Терьохіна, 8а) про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул.Саєнка Андрія, будинок 10; адреса для листування: 04080, м. Київ, вул. Терьохіна, 8а) щодо прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періодів роботи: з 03.11.1997 по 04.06.2015 на ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», з 24.06.2015 по 21.05.2021 на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», що призвели до винесення рішення про відмову у призначенні пенсії №48 від 28.05.2021.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () № 48 від 28.05.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного суду по справі №360/3611/20, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 03.11.1997 по 04.06.2015 на ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», з 24.06.2015 по 21.05.2021 на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», відповідно до висновків суду, викладених у рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул.Саєнка Андрія, будинок 10; адреса для листування: 04080, м. Київ, вул. Терьохіна, 8а) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; Україна, 08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул.Саєнка Андрія, будинок 10; адреса для листування: 04080, м. Київ, вул. Терьохіна, 8а) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 вересня 2022 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець