Справа № 440/1220/22
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/1220/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Сизої І.А.,

представника позивача - Скабука Ю.М.,

представника відповідача - Ткачук Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" до Головного управління ДПС у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (надалі по тексту - позивач, ТОВ "Надежда Ритейл 2017") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Київській області (надалі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми "С" від 02.07.2021 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом, всупереч вимог чинного податкового законодавства було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки висновки відповідача викладені ним у акті перевірки є хибними та такими, які не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв`язку з невірним застосуванням положень податкового законодавства, законодавства у сфері регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, а також законодавства в сфері ліцензування відповідних видів господарської діяльності. Позивач зазначив, що з набуттям чинності змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДПС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним, та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення господарської діяльності у відповідність до вимог закону, є порушенням балансу у спірних правовідносинах між державою і суб`єктом господарювання та допущення непропорційності при застосуванні санкцій, накладених оскаржуваним рішенням. Також зауважував про відсутність розрахунку штрафних санкцій до оскаржуваного рішення, незважаючи на те, що безпосередньо в ньому зазначено про те, що такий розрахунок додається. Стверджував про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення через підписання його не уповноваженою особою, зокрема представником відповідача, а не представником ГУ ДПС в Полтавській області, тобто керівником (заступником) контролюючого органу за місцем обліку його як платника податків.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1220/22. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що документи для проведення фактичної перевірки були оформлені ним у повній відповідності до вимог податкового законодавства за наявності обумовлених причин і підстав для проведення такої перевірки, а відтак, враховуючи встановлення під час фактичної перевірки фактів продажу позивачем пального без наявної ліцензії, правомірно було застосовано відповідну санкцію. Крім того зазначив, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно і відповідно до вимог податкового законодавства, зважаючи на те, що всі відповідні нормативно-правові акти, що врегульовують спірні правовідносини, були прийняті своєчасно /а.с. 30-42/.

17 червня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача, наполягаючи на задоволенні позову, наголошував на раніше наведених аргументах /а.с. 101-103/.

27 червня та 19 липня 2022 року через підсистему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення представника відповідача по суті спору /а.с. 128-131, 141-142/.

Ухвалою суду від 28 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволення в повному обсязі.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Працівниками ГУ ДПС у Київській області впродовж 24.05.2021-31.05.2021 на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України згідно направлень від 24.05.2021 №3365/10-36-07-06 та №3366/10-36-07-06 та на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 18.05.2021 №820-п «Про проведення фактичних перевірок» проведено фактичну перевірку газонаповнювального пункту, що знаходиться за адресою: Київська область, смт Бородянка, вул. Привокзальна, буд. 1 та належить ТОВ «Надежда Ритейл 2017» /а.с. 43-45/.

За результатами такої перевірки відповідачем складено акт від 31.05.2021 № 8054/1036/07/41022256 (надалі - акт перевірки), відповідно до висновків якого перевіряючими встановлено реалізацію пального (газу скрапленого вуглеводневого) в період з 01.07.2019 по 14.07.2019 без отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» /а.с. 46-49/.

У вказаному акті перевірки в пункті 4.5. (додатки до акта перевірки) зазначено: "х-звіт, запит №1, опис копій наданих документів, роздруківки чеків" /а.с. 49/. В той же час, до матеріалів справи в якості додатків до акта перевірки фактично додано: Акт відмови від підписання матеріалів перевірки №625/10-36-07-06 від 31.05.2021 року за підписами посадових осіб ГУ ДПС у Київській області ГДРІ Скакун О.Д., ГДРІ Калініченко І.В.; Опис отриманих копій документів за підписами ГДРІ Скакун О.Д., ГДРІ Калініченко І.В. та менеджера ГНП Семенча А.І.; Запит про надання документів №1 від 24.05.2021 року; Х-звіт від 24.05.2021 року, в якому зазначено: сума продаж 0,00, в сейфі готівка 0,00; довідка ТОВ "Надежда Ритейл 2017" №705 від 25.05.2021 року про залишки газу скрапленого в балонах станом на 24.05.2021 року; Таблиця на 2-х аркушах без підписів та ідентифікаторів із графами: фіскальний номер РРО, дата і час чеку, номер чеку, назва товару, ціна грн., кількість, сума операції грн. за період часу з 03.07.2019 по 05.07.2019; Звіти майстра по ГНП Бородянка за 01.01.2021-24.05.2021 (Типова форма 15-ГС) без підписів та ідентифікаторів; Звіт менеджера за 01.01.2021-24.05.2021 (типова форма 15-ГС) без підписів та ідентифікаторів /а.с. 50-72/.

На підставі такого акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми "С" від 02.07.2021 №013704707, яким за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, а також статті 17 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 250000 грн /а.с. 9/.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, за результатами якого останнє залишено без змін /а.с. 11-17/.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Підставою для проведення перевірки, на підставі результатів якої винесене оскаржене податкове повідомлення-рішення, послугувало надходження листа ДПС України від 17.05.2021 № 11135/7/99-00-70-05-02-07, відповідно до якого зазначено, зокрема, що під час проведення фактичних перевірок в обов`язковому порядку необхідно:

здійснити інвентаризацію фактичних залишків підакцизної продукції на об`єктах торгівлі, акцизних складах та в цілому по суб`єкту господарювання;

дослідити причини ймовірного неоприбуткування пального та реалізації підакцизних товарів при відсутності відповідних ліцензій;

опрацювати питання дотримання вимог чинного законодавства при оформленні трудових відносин з працівниками (найманими особами) /а.с. 146-147/.

Натомість надані відповідачем матеріали перевірки не містять доказів проведення інвентаризації фактичних залишків підакцизної продукції на об`єктах торгівлі, акцизних складах та в цілому по суб`єкту господарювання, та доказів дослідження причин ймовірної реалізації підакцизних товарів при відсутності відповідних ліцензій, що визначені як обов`язкові заходи під час проведення вказаної фактичної перевірки.

В той час, як в акті перевірки, в частині що стосується оскарженого в цій справі рішення, ГДРІ, які здійснювали перевірку обмежилися лише зазначенням наступного: "Перевіркою встановлено реалізацію пального /газу скрапленого вуглеводневого/ в період з 01.07.2019 по 14.07.2019 /включно/ без отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Продаж скрапленого вуглеводневого газу здійснювався через реєстратор розрахункових операцій ф.н. з.н. ПБ410145612 /роздруківки чеків РРО додаються".

Під час розгляду справи судом неодноразово витребовувалося у представників відповідача обґрунтування оскарженого рішення та докази на їх підтвердження, зокрема роздруківки чеків РРО за 01.07.2019, 02.07.2019 та інші дати, які визначені в акті перевірки, однак відсутні як додатки до вказаного акту перевірки та не надані відповідачем під час розгляду справи в суді.

Суд наголошує, що відповідач здійснював фактичну перевірку 24.05.2021 року, а не документальну перевірку за період з 01.07.2019 по 24.05.2021 року, і зазначивши в акті за результатами фактичної перевірки за період, який передував періоду здійснення самої фактичної перевірки про встановлення факту реалізації пального з 01.07.2019 по 14.07.2019, що підтверджується роздруківками чеків РРО, не описав в акті конкретні реквізити чеків РРО та суми операцій, які були здійснені у вказаний період, як і не долучив до перевірки вказаних чеків.

Щодо посилання представника відповідача, який брав участь в судових засіданнях на документ у формі таблиці з інформацією за період з 03.07.2019 по 05.07.2019, ніби як інформація із баз даних відповідача (ІС "Податковий блок"), як доказ реалізації пального позивачем у період з 01.07.2019 по 14.07.2019, то суд визнає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

По-перше, вказана таблиця ніким не підписана, на ній не зазначено, що це роздруківка із ІС "Податковий блок" і в ній не зазначено, що вона є додатком до акта перевірки. По-друге, в акті перевірки як в описі порушень так і в описі додатків до акта перевірки зазначено саме про "роздруківки чеків РРО за період з 01.07.2019 по 14.07.2019", а не про інформацію із баз даних відповідача (ІС "Податковий блок") у вигляді таблички, яка ніким не підписана і складена за інший період, ніж зазначено в акті перевірки. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження реалізації позивачем пального саме за 01.07.2019, 02.07.2019, 06.07.2019-14.07.2019, у той час, як в акті перевірки на підставі якого прийнято оскаржуване рішення зазначено про встановлення факту продажу пального з 01.07.2019 по 14.07.2019. Ні в акті перевірки перевіряючими, ні під час розгляду справи представником відповідача не було зазначено на яку суму та який обсяг і який вид товару (продаж якого підлягає ліцензуванню) було реалізовано позивачем 01.07.2019, 02.07.2019, 06.07.2019-14.07.2019 та яким належним документом це підтверджується. По-третє, підпунктом 3.1.2 пункту 3.1. Порядку передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 08.10.2012 №1057, визначено щодо можливості РРО з модемом забезпечувати автоматичну із заданою сервером обробки інформації періодичністю передачу контрольно-звітної інформації до сервера обробки інформації за протоколом передачі інформації, а не копії чеків РРО, як зазначає відповідач в акті перевірки.

Відтак, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі неналежно складеного акту перевірки, без детального опису виявлених порушень та без додатків, які зазначені в такому акту перевірки.

В частині підстав правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС в Київській області, як органом який здійснював фактичну перевірку, а не органом за місцем реєстрації платника податків, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1.6.3.4 пп. 1.6.3 п.1.6 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДПС України від 04.09.2020 року №470 (в редакції наказу ДПС України від 30.09.2021 року №729), у разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, територіальний орган ДПС, який проводив фактичну перевірку, у день реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє засобами електронного зв`язку його скановану копію та копію інших матеріалів перевірки до територіального органу ДПС за основним місцем обліку платника податків, та не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації акта (довідки) направляє акт (довідку) і відповідні матеріали в паперовому вигляді.

Копія акта (довідки) перевірки з відміткою про реєстрацію в журналі реєстрації актів (довідок) перевірок зберігається в територіальному органі ДПС, який проводив перевірку.

У разі встановлення за результатами фактичної перевірки порушень законодавства керівник (заступник керівника або уповноважена особа) територіального органу ДПС за основним місцем обліку зазначеного платника податків забезпечує прийняття та вручення такому платнику податкових повідомлень-рішень у порядку та терміни, визначені законодавством.

В той же час, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що територіальним органом ДПС за основним місцем обліку позивача є ГУ ДПС в Полтавській області. Тоді як, ГУ ДПС в Київській області було проведено фактичну перевірку позивача не за основним місцем його обліку, складено вказаний вище акт перевірки та направлено такий акт перевірки до ГУ ДПС в Полтавській області, як територіального органу ДПС за основним місцем обліку позивача, і за наслідками чого ГУ ДПС в Полтавській області на підставі вказаного акту перевірки (в частині інших порушень) було прийнято інші податкові повідомлення-рішення, а в частині порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» податкове повідомлення-рішення було прийнято саме ГУ ДПС в Київській області самостійно.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення саме ним, а не територіальним органом ДПС за основним місцем обліку позивача, посилався на наступне.

Підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 визначено, що ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності об`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Наказом Державної фіскальної служби України від 25.06.2019 №513 визначено, що у зв`язку із запровадженням з 01 липня 2019 року ліцензування виробництва, зберігання, оптової па роздрібної торгівлі пальним внесено зміни до додатків 1-5 до наказу ДФС від 19.10.2016 №875 Про функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів ДФС.

У додатку 2 Зміст функцій та процедур, які здійснюють структурні підрозділи територіальних органів ДФС функцію 1.123 процедури викладено у такій редакції:

Ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та пального, зберігання пального;

1.123.1. організація видачі та видача суб`єктам господарювання ліцензій та додатків до них на роздрібну торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами та пального, зберігання пального;

1.123.5. здійснення контролю за своєчасністю та повнотою сплати платежів суб`єктами господарювання за отримані ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами та пального, зберігання пального;

1.123.6. моніторинг надходжень до бюджету від сплати за ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пальним; оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним; роздрібну торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами та пального, зберігання пального;

1.124.12. здійснення контролю за наявністю ліцензій на виробництво спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального; ліцензій на оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним; ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним; ліцензій на зберігання пального;

та доповнити новою процедурою такого змісту 1.123.7 формування та ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Відповідно до абзацу першого преамбули Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і глодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» із змінами та доповненнями надалі - Закон №481) в редакції Закону України від 23.11.2018. №2628-VІІІ цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Тобто, Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону №481, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Відповідно до Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 5 серпня 2015 року в редакції станом на 01.07.2019 видача ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, як і зберігання пального віднесено до повноважень територіальних органів ДФС.

Згідно частини 1 статті 16 Закону №481 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи гають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

В той же час, вказані норми визначають порядок та повноваження територіальних органів ДПС України щодо видачі відповідних ліцензій та здійснення ними контролю за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Суд не заперечує право відповідача, як територіального органу ДПС не за основним місцем обліку позивача видавати ліцензію позивачу на право роздрібної торгівлі пальним, зокрема на господарській одиниці позивача - газанаповнювальний пункт, що знаходиться за адресою, яка територіально відноситься до територіальної юрисдикції ГУ ДПС у Київській області та право відповідача здійснювати контроль, зокрема проводити передбачені ПК України перевірки по відношенню позивача, зокрема на його господарській одиниці розміщеній на території Київської області, однак вказані норми не визначають право контролюючого органу не за основним місцем обліку позивача, тобто ГУ ДПС в Київській області виносити податкове повідомлення-рішення.

Відповідач помилково відносить до повноважень у сфері контролю повноваження у сфері виносити рішення, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), оскільки до повноважень у сфері контролю належить право відповідача, зокрема здійснювати перевірки, складати за їх результатами відповідний акт та його обов`язок направляти такий акт до територіального органу ДПС за основним місцем обліку зазначеного платника податків для прийняття ним відповідного податкового повідомлення-рішення, так як змін до пп. 1.6.3.4 пп. 1.6.3 п.1.6 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, у зв`язку із прийняттям Наказу ДФС України №513 від 25.06.2019 внесено не було.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача повноважень з винесення спірного податкового повідомлення-рішення стосовно позивача, та з врахуванням частини 2 статті 2 КАС України, вказане рішення відповідачем прийнято не на підставі та не у межах повноважень, що визначенні законами України.

Надаючи оцінку доводам позивача та запереченням відповідача в частині правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині дотримання відповідачем принципу "належного урядування", суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (надалі - Закон №481).

Закон №481 визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону №481 серед іншого надано визначення наступним поняттям:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року 2628-VІІІ внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: частини першу і четверту статті 15 викладено у такій редакції: «Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії».

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Одночасно Законом №2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону №481, за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

За змістом статті 15 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює (встановлює, визначає) Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року № 222-VIII.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону №222-VIII (в редакції з 01 липня 2019 року), ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Частиною першою статті 8 Закону №222-VIII (в редакції на 1 липня 2019 року) у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Згідно з абзацом четвертим пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Частиною другою статті 20 Закону №222-VIII встановлено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 Державна податкова служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 19 червня 2019 року №545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального. Вказана постанова набрала чинності 1 липня 2019 року.

З 1 липня 2019 року набрали чинності норми Закону №481 щодо ліцензування роздрібної та оптової торгівлі пальним. З цієї дати роздрібна і оптова торгівля пальним, зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

У разі торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.

Зважаючи на положення абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3, частини першої статті 8 Закону №222-VIII при запровадженні ліцензування роздрібної та оптової торгівлі паливом, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Закон №2628-VІІІ, яким внесені зміни в тому числі до Законів № 481, №222-VIII, прийнятий Верховною Радою України 23 листопада 2018 року, опублікований 12 грудня 2018 року, набрав чинності з 1 січня 2019 року, крім зокрема норм підпункту 6 (щодо змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»), підпункту 17 (щодо змін до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») пункту 2 розділу II цього Закону, що набирали чинності з 1 липня 2019 року.

Листом Державної фіскальної служби від 30.05.2019 за № 17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» доведено територіальним органам - головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12.06.2019. При цьому Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 01.07.2019.

Виходячи із норм Закону № 481 та листа Державної фіскальної служби від 30.05.2019 за № 17014/7/99-99-12-01-01-17, відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 1.07.2019, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 27 липня 2021 року у справі № 260/1729/19, надаючи оцінку відповідним правовідносинам, звертала увагу на нечіткість врегульованих відносин, оскільки початок видачі ліцензії органом ліцензування та відповідальність за провадження роздрібної (оптової) торгівлі пальним без ліцензії припадають на один день, що є штучно створеною перешкодою в господарюванні для добросовісних платників.

Колегія суддів зазначала, що вищий орган виконавчої влади України з метою реалізації положень Закону № 481 в частині внесених змін Законом №2628-VІІІ, лише 19 червня 2019 року постановою №545 (набрала чинності 1 липня 2019 року) пункт 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609 виклав в новій редакції, доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Суд враховує, що позивач скористався своїм правом подати документи для отримання ліцензії на підставі звернення вих.№ 456/гнп від 05.06.2019 з доданими документами згідно опису /а.с. 112-113/. Плата за ліцензію проведена згідно платіжного доручення №382 від 13.06.2019 /а.с. 126/.

При цьому, фактично отримати ліцензію для здійснення роздрібної або оптової торгівлі пальним можливо було не раніше 1 липня 2019 року, що є днем набранням чинності норм Закону №2628-VІІІ щодо ліцензування, в тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії.

Так, відповідно до ліцензії позивача на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 1900434 датою її реєстрації значиться - 12.07.2019, а термін дії - з 15.07.2019 по 15.07.2024 /а.с.114-116/.

Отже зволікання з боку держави в особі її органів виконавчої влади (КМУ, ДФС) щодо визначення органу ліцензування та відповідно зменшивши суб`єкту господарювання строк для реалізації права на отримання ліцензії до набрання чинності норм Закону №2628 щодо ліцензування, призвело б до необхідності зупинення діяльності суб`єкта господарювання.

Зокрема, суб`єкт господарювання мав 18 днів для подання відповідної заяви, в той час як органу ліцензування Закон встановлює 20 днів на розгляд заяви про отримання ліцензії.

Зазначені дії органів виконавчої влади є прикладом порушення ними принципу «належного урядування», які призвели до перешкод в господарюванні для добросовісних платників.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, Верховним Судом з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Суд визнає, що затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII.

Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, колегія суддів у справі бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Аналогічну позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 4 листопада 2020 року у справі №160/10203/19, від 1 грудня 2020 року у справі № 580/1550/20, а також підтримана у постановах від 22 грудня 2020 року у справі №400/4113/19, від 09 березня 2021 року у справі №520/13143/19, від 07 червня 2022 року у справі № 120/5506/20-а.

Виходячи з викладеного, суд зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем не на підставі та не у межах повноважень визначених Конституцією та законами України, не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та, відповідно, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина друга статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3750,00 грн /а.с. 6/.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 3750,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (вул. Зіньківська, буд. 19-б, м. Полтава, Полтавська область, 36009, ідентифікаційний код 41022256) до Головного управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, буд.5а, м. Київ, Київська область, 03151, ідентифікаційний код ВП 44096797) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми "С" від 02.07.2021 № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, буд.5а, м. Київ, Київська область, 03151, ідентифікаційний код ВП 44096797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017" (вул. Зіньківська, буд. 19-б, м. Полтава, Полтавська область, 36009, ідентифікаційний код 41022256) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3750,00 грн /три тисячі сімсот п`ятдесят гривень/.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 вересня 2022 року.

Суддя І.Г.Ясиновський