Справа № 420/23317/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/23317/21
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року (суддя Балан Я.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 26.01.2022) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправними дії військової частини щодо зменшення розміру грошової компенсації за піднайом жилого приміщення починаючи з 1 липня 2021 року;

- зобов`язати військову частину виплачувати грошову компенсацію за піднайом жилого приміщення у збільшеному розмірі (у 1,5 рази), починаючи з 1 липня 2021 року, відповідно до пункту 2 Порядку №450, та виплатити недоплачені суми компенсації.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо зменшення позивачці розміру грошової компенсації за піднайом жилого приміщення починаючи з 1 липня 2021 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити з 1 липня 2021 року перерахунок належної позивачці грошової компенсації за піднайом жилого приміщення у збільшеному в 1,5 рази розмірі, у відповідності до пункту 2 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою КМУ №450 від 26.06.2013 року та здійснити відповідну виплату з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що відносини, що виникають в процесі виконання бюджетів, регулюються Бюджетним кодексом України, частиною п`ятою статті 51 якого визначено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать лише діти до 18 років (неповнолітні).

Позивачка надіслала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 на посаді бухгалтера І категорії фінансово-економічної служби та отримує компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 №1859 від 15.12.2020 року, на утриманні старшого матроса ОСОБА_1 знаходиться сім`я в складі чоловіка, сина та дочки (а.с. 10).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_2 про перевірку житлових умов від 14.12.2020 року №649/211/769, старший матрос ОСОБА_1 проживає (орендує) в житловій двокімнатній квартирі, яка їй не належить, житловою площею 51 м.кв. Склад сім`ї чотири особи (заявник, чоловік, син, дочка) (а.с. 11).

У зв`язку зі зменшенням з 1 липня 2021 року розміру отримуваної компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень, 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 щодо поновлення виплати компенсації у збільшеному розмірі (а.с. 22-23).

Листом від 16.11.2021 року №69/1-435 військова частина повідомила ОСОБА_1 , що розмір грошової компенсації за піднайом житлових приміщень з 1 липня 2021 року було зменшено, у зв`язку з досягненням її сином 18-річчя та на підставі листів ІНФОРМАЦІЯ_1 №520/1/1015 від 29.07.2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 №370/2/7417 від 30.07.2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 №144/536 від 27.08.2021 року та статті 51 Бюджетного кодексу України (а.с. 24).

Не погоджуючись зі зменшенням розміру отримуваної компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо зменшення позивачці розміру грошової компенсації за піднайом жилого приміщення починаючи з 1 липня 2021 року, суд першої інстанції вважав, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 51 БК України, оскільки порядок та розміри такої соціальної гарантії регулюються виключно Законом №2011-ХІІ та Порядками №1081 і №450. І наведені нормативно-правові акти не містять застережень щодо віку членів сім`ї військовослужбовця, які з ним разом проживають, як передумови в одержанні підвищення розміру компенсації.

З метою ефективного захисту прав позивачки, суд першої інстанції зобов`язав відповідача здійснити з 1 липня 2021 року перерахунок належної ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом жилого приміщення у збільшеному в 1,5 рази розмірі, у відповідності до пункту 2 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №450 від 26.06.2013 року та здійснити відповідну виплату з урахуванням вже виплачених сум.

Надаючи правову оцінку законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-XII), відповідно до пункту 1 статті 12 якого держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2006 року №1081 військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року №450 "Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень" затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту (далі Порядок №450) за піднайом (найом) ними жилих приміщень.

Пунктом 1 Порядку №450 унормовано, що цей Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.

Згідно з пункту 2 Порядку №450 грошова компенсація особам офіцерського складу та курсантам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку, виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) в розмірі, який не перевищує: у м. Києві - 2 мінімальні заробітні плати; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - 1,5 мінімальної заробітної плати; в інших населених пунктах - 1 мінімальної заробітної плати. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 раза.

Згідно пункту 4 Порядку №450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Відповідно до пункту 5 Порядку №450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).

Отже, держава зобов`язалась забезпечувати військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.

Вичерпний перелік випадків за яких грошова компенсація не виплачується міститься у пункті 6 Порядку №450, зокрема, у разі:

наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;

нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження;

штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.

Водночас відносини, що виникають в процесі виконання бюджетів регулюються Бюджетним кодексом України, за приписами статті 1 якого видатки бюджету повинні здійснюватися із дотриманням бюджетного законодавства.

Особливості здійснення окремих видатків унормовані статтею 51 БК України, частиною другої якої встановлено, що витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці та члени сімей військовослужбовців, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.

До таких витрат належать: забезпечення форменим одягом, речовим майном, службовим обмундируванням; забезпечення безоплатною медичною допомогою; надання санітарно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення; надання жилого приміщення або виплата грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення; зниження плати за користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія); безоплатний проїзд і перевезення багажу; безоплатне встановлення квартирної охоронної сигналізації і користування нею; безоплатне відправлення та одержання листів військовослужбовцями строкової служби.

При цьому частиною п`ятою статті 51 БК України визначено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти до 18 років; неодружені повнолітні діти, визначені особами з інвалідністю з дитинства І та II групи або особами з інвалідністю І групи, особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни І групи та доглядає за ним, за умови, що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходить під опікою або піклуванням, який має право на пільги та проживаю разом з ним.

На підставі наданих суду матеріалів вбачається, що позивачка проживає (орендує) в житловій двокімнатній квартирі, яка їй не належить, житловою площею 51 м.кв. Склад сім`ї чотири особи (чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 ).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9), тобто станом на час виникнення спірних правовідносин йому виповнилося 18 років.

Відтак, оскільки з досягненням повноліття ОСОБА_3 перестав бути членом сім`ї позивачки в розумінні статті 51 БК України і тому відсутнє право на отримання компенсації витрати на надання жилого приміщення або виплата грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення, на що ОСОБА_1 має право як військовослужбовець, та члени сімей військовослужбовців в збільшеному відповідно до абзацу 5 пункту 1 Порядку №450 в 1.5 раза розмірі, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно було зменшено розмір такої компенсації в 1,5 раза.

Посилання позивачки в обґрунтованість своїх вимог на приписи Сімейного кодексу України та рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") колегія суддів судів вважає помилковими, оскільки на спірні правовідносини згадане рішення КСУ не розповсюджується з огляду на те, що про тлумачення положень пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ та статті 51 БК України в зазначеному рішенні не йдеться.

Визначення поняття "сім`я", вжите у СК України, не може розповсюджуватися на правовідносини у сфері бюджетних видатків та призначення і виплати державою пільг, оскільки цей термін в названому нормативно-правовому акті вжито у розумінні сімейних правовідносин, взаємних прав та обов`язків подружжя та їхніх дітей.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №420/4485/19, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, оскільки після досягнення члена сім`ї позивачки повноліття у відповідача були відсутні підстави для виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у збільшеному в 1,5 раза розмірі, колегія суддів надходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Таким чином рішення суду першої інстанції не може бути визнано законними і обґрунтованими, оскільки суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив належним чином доводи учасників справи та порушив норми матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга в/ч НОМЕР_1 підлягає задоволенню.

Оскільки судове рішення апеляційного суду ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, розподіл судових витрат в частині сплати судового збору не здійснює в силу вимог статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов