Справа № 380/3659/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/3659/22 пров. № А/857/9324/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року (суддя Желік О.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Львів, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №380/3659/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови, викладеній у листі від 14.01.2022 року вих. №1300-5308-8/4850, у проведенні нарахування та виплаті на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії в сумі 25584,27 грн. за період з 31.05.2019 року по 15.03.2021 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії у сумі 25584,27 грн. за період з 31.05.2019 року по 15.03.2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає в ухиленні від здійснення нарахування та виплати в березні 2021 року ОСОБА_1 компенсації втрат частини доходів у зв`язку із несвоєчасною (15.03.2021) виплатою пенсії за вислугу років за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 включно, перерахованої на підставі рішення суду №1.380.2019.000618 від 11.03.2019, що набрало законної сили 31.05.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на підставі Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат частини доходів у зв`язку із несвоєчасною (15.03.2021) виплатою пенсії за вислугу років за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 включно, перерахованої на підставі рішення суду №1.380.2019.000618 від 11.03.2019, що набрало законної сили 31.05.2019. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при винесенні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповністю досліджені та не з`ясовані всі обставини справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду від 11.03.2019 у справі №1.380.2019.000618, здійснена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України однією сумою. Відповідно до ч.2 ст.72 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Скаржник вказує, що виплата сум, донарахованих за результатами проведеного перерахунку пенсії, у тому числі проведеного на виконання судових рішень, здійснюється за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, та не залежить від Головного управління ПФУ у Львівській області. Також вказує апелянт, що згідно чинного законодавства нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь- яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Водночас звертає скаржник увагу суду на наявність визначення «з вини органу». Натомість, наявність вини в даному випадку відсутня, оскільки нарахована сума доплати на виконання судового рішення виплачена позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами у межах виділених асигнувань. Тому Головне управління не допустило порушення щодо строків виплати. Окрім цього, ГУ ПФУ у Львівській області на виконання судового рішення доплата за період з 31.05.2019 (дня набрання рішення законної сили) по 30.06.2019 в сумі 2036,55 грн виплачена позивачу відомостями червня 2019 року. Отже, в даному випадку відсутній факт несвоєчасної виплати та вини відповідача щодо виплати нарахованої суми доплати на виконання судового рішення від 11.03.2019 у справі №1.380.2019.000618.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати оскаржене рішення суду від 12.05.2022 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

На підставі встановлених судом обставин у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 у справі №1.380.2019.000618, яке набрало законної сили 31.05.2019 та вирішувався спір між тими самими сторонами, що і в даній справі, судом встановлено і такі обставини за правилами ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, зокрема, наступне.

З 01.01.2011 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІ у розмірі 89 відсотків грошового забезпечення, що підтверджується повідомленням про призначення пенсії та протоколом про призначення пенсії від 17.01.2011.

Позивачу проведено ряд перерахунків пенсії з 01.04.2015, з 01.06.2015, з 01.08.2015, з 01.03.2016, з 01.05.2017, з 01.11.2017, де основний розмір пенсії складав 89% грошового забезпечення.

Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано довідку №11/4949 від 31.03.2018 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова №103).

На підставі довідки від 31.03.2018 №11/4949 ГУ ПФУ у Львівській області з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови №103, в результаті якого основний розмір пенсії обраховано у розмірі 70% грошового забезпечення.

18.01.2019 та 21.02.2019 позивачем до ГУ ПФУ у Львівській області направлено заяви про перерахунок пенсії у розмірі 89% грошового забезпечення з моменту виникнення права на перерахунок, тобто з 01.01.2018.

Листами від 01.02.2019 №229/Н-20/07.05-06, №215/Н-20/07.05-06 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що з прийняттям Постанови №103, перерахунок раніше призначеної пенсії здійснено з 01.01.2018 за нормами законодавства, що діє на момент перерахунку, виходячи із 70 відсотків суми грошового забезпечення.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо перерахунку пенсії шляхом зменшення з 89% до 70% відповідної суми грошового забезпечення, позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі №1.380.2019.000618, яке набрало законної сили 31.05.2019, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку ОСОБА_1 з 01.01.2018 пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст.ст. 13, 43, 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, виходячи із розрахунку 89 % грошового забезпечення, та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 89 відсотків грошового забезпечення із врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2018.

Крім того встановлено судом і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що на виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018, виходячи з розміру 89% грошового забезпечення та нараховано суму заборгованості з 01.01.2018 по 31.05.2019 у розмірі 25584,27 грн..

Вказану суму заборгованості виплачено позивачу 15.03.2021, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк (а.с. 8).

Позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації від 10.01.2022, у якому просив надати належним чином завірений розрахунок нарахування компенсації втрати частини доходів в сумі 25584,27 грн за період з 01.01.2018 по березень 2021 року на момент виплати заборгованості (а.с. 9).

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом №1300-5308-5/4850 від 14.01.2022 повідомило позивача про відсутність підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів позивачу оскільки, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Зазначило також, що право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина пов`язується з настанням юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Разом з тим, вказав, що такі суми виплачуються за умови наявності вини пенсійного органу. Повідомив, що в даному випадку відсутній факт несвоєчасної виплати та вини Головного управління щодо виплати нарахованої суми доплати на виконання рішення суду від 11.03.2019 у справі №1.380.2019.000618 та вказаним судовим рішенням не покладено зобов`язань на відповідача щодо нарахування та виплати такої компенсації (а.с. 10).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд апеляційної інстанції враховує, що рішення суду першої інстанції від 12.05.2022 року оскаржене в апеляційному порядку відповідачем, з обґрунтуванням своїх доводів в задоволеній частині позовних вимог. В частині відмови у задоволенні решта позовних вимог рішення суду не оскаржене позивачем в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права в частині вирішення позовних вимог до відповідача, у задоволенні яких відмовлено.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини у задоволеній частині позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: -пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до норм статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до абзацу четвертого статті 6 Закону №2050-III, компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159, відповідно до пункту 2 якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Як визначено в пункті 3 Порядку №159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно з пунктом 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу правових норм слід зробити висновок, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10.2018 у справі № 127/829/17, від 12.02.2019 у справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Разом з тим, покликання апелянта на те, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Тобто вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі №521/940/17.

Як достовірно встановлено судом, доплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 в загальній сумі 25584,27 грн. фактично здійснена 15.03.2021.

З урахуванням того, що несвоєчасне нарахування і виплата сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Приймаючи до уваги те, що остаточні розрахунки по перерахунку пенсії позивача за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 включно на підставі рішення суду у справі №1.380.2019.000618 від 11.03.2019 пенсійним органом було проведено лише 15.03.2021, окружний суд правильно встановив, що на відповідача покладений був обов`язок у березні 2021 року нарахувати та виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, однак орган Пенсійного фонду України проявив бездіяльність, яку суд обґрунтовано визнав протиправною.

З метою відновлення прав позивача, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії за вислугу років за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 включно, перерахованої на підставі рішення суду від 11.03.2019 у справі №1.380.2019.000618.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду в оскарженій частині винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують та зводяться до непогодження із ними, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року в адміністративній справі №380/3659/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин