Справа № 640/6905/22
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6905/22 Суддя першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Вишняк В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (на стороні позивача) та Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (на стороні відповідача) про визнання протиправним і скасування рішення, за апеляційними скаргами Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач, Солом`янська РДА), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (на стороні позивача) (далі - третя особа-1, ОСОБА_2 ) та Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (на стороні відповідача) (далі - третя особа-2, Служба у справах дітей Солом`янської РДА) про визнання протиправним і скасування розпорядження №127 від 23 лютого 2022 року «Про переведення дитячого будинку сімейного типу в статус прийомної сім`ї та ліквідацію дитячого будинку сімейного типу».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що підстави для припинення дитячого будинку сімейного типу (далі - ДБСТ) відсутні. До того ж, зазначене питання має вирішуватись за згодою сторін, а у разі недосягнення згоди - за рішенням суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач і третя особа-2 подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовують тим, що рішення про ліквідацію ДБСТ може бути прийняте органом, який його створив, за наявності обставин, передбачених Положенням про дитячий будинок сімейного типу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 року №564 (далі - Положення №564). Також звертають увагу на те, що кількість вихованців в родині ОСОБА_3 зменшилась до 4 дітей, водночас позивач і третя особа-1 відмовились від поповнення вихованцями в кількості, достатній для функціонування ДБСТ.

У відзиві на апеляційні скарги позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Третя особа-1 підтримала позицію позивача, викладену у відзиві на апеляційні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи-2, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги потрібно задовольнити, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.

Судом установлено, що ДБСТ родини ОСОБА_3 створено розпорядженням голови Бориспільської РДА від 16 травня 2013 року №311. Цим же розпорядженням до ДБСТ родини ОСОБА_3 влаштовано шістьох дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

17 травня 2013 року між Солом`янською РДА та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено угоду про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу №56/24.

Розпорядженням в.о. голови Солом`янської РДА від 06 квітня 2020 року №379 припинено перебування ОСОБА_9 в ДБСТ родини ОСОБА_3 , дію угоди відносно нього припинено.

Розпорядженням голови Солом`янської РДА від 29 листопада 2011 року №810 припинено перебування ОСОБА_6 в ДБСТ родини ОСОБА_3 , дію угоди відносно неї припинено.

23 лютого 2022 року розпорядженням Солом`янської РДА №127, серед іншого, переведно ДБСТ родини ОСОБА_3 у статус прийомної сім`ї, дію угоди про організацію діяльності ДБСТ припинено, ліквідовано ДБСТ родини ОСОБА_3 , надано позивачу та третій особі-1 статус прийомних батьків, на виховання та спільне проживання яких влаштовано ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеним розпорядженням, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки останній не наділений правом на прийняття рішення про припинення дії угоди про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу в односторонньому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 256-8 Сімейного кодексу України рішення про створення дитячого будинку сімейного типу приймається районною, районною в містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчим комітетом міської (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення) ради в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Між батьками-вихователями та органом, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, на основі типового договору укладається договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу. Орган, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, зобов`язаний контролювати виконання батьками-вихователями своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Положення про дитячий будинок сімейного типу і типовий договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінета Міністрів України 26 квітня 2002 року прийнято постанову №564, якою затверджено Положення про дитячий будинок сімейного типу (далі - Положення №564).

Пунктом 1 цього Положення закріплено, що метою створення дитячого будинку сімейного типу є забезпечення належних умов для виховання в сімейному оточенні дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно з пунктом 2 Положення №564 ДБСТ - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, які беруть на виховання та спільне проживання не менш як 5 дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Загальна кількість дітей у ДБСТ не повинна перевищувати 10 осіб, враховуючи рідних.

Відповідно до пункта 3 Положення №564 рішення про створення та забезпечення функціонування ДБСТ приймається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчими органами міських рад (далі - орган, який прийняв рішення) на підставі заяви подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, що виявили бажання створити такий будинок, та поданого службою у справах дітей відповідного висновку про наявність умов для його створення з урахуванням рекомендації центру соціальних служб за результатами проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Служба у справах дітей обов`язково інформує таких осіб про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дітей, яких вони бажають взяти на виховання та для спільного проживання.

Згідно з частиною 3 цього пункта у разі переміщення ДБСТ з однієї адміністративно-територіальної одиниці до іншої орган, який прийняв рішення, за поданням служби у справах дітей за місцем створення дитячого будинку сімейного типу на підставі заяви батьків-вихователів про зміну місця проживання приймає рішення про припинення функціонування ДБСТ у зв`язку з переміщенням до іншої адміністративно-територіальної одиниці.

Пунктом 4 Положення №564 закріплено, що на підставі рішення про створення ДБСТ між батьками-вихователями та органом, який прийняв рішення про його створення, укладається договір за формою згідно з додатком (далі - договір).

Дія договору припиняється у разі, коли в ДБСТ виникають несприятливі умови для виховання та спільного проживання дітей (тяжка хвороба батьків-вихователів, відсутність взаєморозуміння з дітьми, конфліктні стосунки між дітьми, невиконання батьками-вихователями обов`язків щодо належного виховання, розвитку та утримання дітей, невиконання індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю), повернення вихованців рідним батькам (опікуну, піклувальнику, усиновителю), досягнення дитиною повноліття, виявлення обставин щодо навмисного виведення дитини із дитячого будинку сімейного типу з метою усиновлення її іноземцями, за винятком ситуацій, коли іноземець є родичем дитини, за згодою сторін, з інших причин, передбачених договором, за рішенням суду, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України.

Дія договору також припиняється у разі, коли батькам-вихователям або членам сім`ї, з якими вони проживають на спільній житловій площі, у тому числі малолітнім та неповнолітнім дітям, діагностовано захворювання, зазначені в абзаці дванадцятому пункту 17 цього Положення.

Відповідно до пункта 6 Положення №564 у разі зменшення кількості вихованців внаслідок вибуття їх за віком або з інших причин, за згодою сторін договору вирішується питання про поповнення ДБСТ вихованцями або переведення його в статус прийомної сім`ї.

Рішення про поповнення дитячого будинку сімейного типу вихованцями приймається на підставі заяви батьків-вихователів за наявності висновків служби у справах дітей, центру соціальних служб або соціального працівника або фахівця із соціальної роботи, який здійснює соціальне супроводження сім`ї, про доцільність влаштування дітей на виховання та спільне проживання у сім`ю.

У разі коли середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців є меншим від розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, питання функціонування дитячого будинку сімейного типу виноситься на розгляд комісії з питань захисту прав дитини.

Згідно з пунктом 9 Положення №564 ліквідація дитячого будинку сімейного типу здійснюється за рішенням органу, який створив його, або за рішенням суду.

Абазцем 4 пункта 17 Положення №564 також закріплено, що батьками-вихователями можуть бути повнолітні та працездатні особи, за винятком осіб, які були усиновлювачами, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним, опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу було припинено з їх вини.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що Положення №564 ототожнює поняття «ліквідації» та «припинення функціонування» ДБСТ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 травня 2022 року в справі №320/6514/18.

У зв`язку з викладеним, питання ліквідації ДБСТ належить до повноважень органа, який його створив.

Перевіряючи рішення відповідача про припинення функціонування ДБСТ ОСОБА_3 на дотримання суб`єктом владних повноважень критеріїв, закріплених у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається із матеріалів справи, прийняттю оскаржуваного рішення передувало виведення зі складу ДБСТ двох дітей - вихованців внаслідок вибуття їх за віком, повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відсутність можливості поповнення ДБСТ новими вихованцями та бажання продовжити виховання чотирьох дітей, які залишилися після вибуття, (витяги з протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській РДА від 01 липня 2021 року та від 20 січня 2022 року). У районі наявні діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які потребують влаштування в сімейні форми виховання.

Ураховуючи наведене, з огляду на закріплені у Положенні №564 вимоги про функціонування ДБСТ за умови перебування у ньому на вихованні та проживанні не менше п`яти дітей, а також встановлення судом факту небажання батьків-вихователів ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) приймати до ДБСТ нових вихованців, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача були наявні правові підстави для прийняття рішення про переведення ДБСТ в статус прийомної сім`ї та припинення функціонування такого будинку.

Посилання місцевого суду на постанову Верховного Суду від 11 липня 2018 року №522/15356/16-а колегія суддів уважає помилковим, оскільки у зазначеній справі предметом оскарження було рішення про розірвання угоди про організаційне забезпечення функціонування ДБСТ.

До того ж, висновок суду касаційної інстанції про те, що угода про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу укладається на підставі рішення про створення такого будинку, а тому підставою для припинення його функціонування або ліквідації може бути розірвання такої угоди, а не навпаки, не виключає права відповідача на прийняття рішення про припинення функціонування ДБСТ з інших підстав.

Здійснюючи оцінку спірного рішення в частині припинення дії угоди про організацію діяльності ДБСТ родини ОСОБА_3 від 17 травня 2013 року №56/24, колегія суддів зауважує на таке.

Насамперед суд звертає увагу на правову природу зазначеної угоди. Укладаючи угоду, відповідач діяв на виконання своїх повноважень, як органу опіки та піклування, передбачених статтею 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статтями 6 та 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», зокрема щодо надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; забезпечення пріоритетних форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Зазначена угода була спрямована на організаційне забезпечення дитячого будинку сімейного типу, який створено розпорядженням відповідача. Її змістом є права та обов`язки сторін, що випливають з владних управлінських функцій відповідача, які пов`язані з опікою та піклуванням над дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Відповідно до пункта 14 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на час укладення угод) адміністративний договір - дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов`язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Ураховуючи таку мету угоди №56/24, колегія суддів приходить до висновку, що вона є адміністративним договором. Зобов`язання сторін за цією угодою не є приватно-правовими, забезпечують реалізацію повноважень райдержадміністрації і спрямовані на задоволення інтересів дітей, а не сторін договорів. Відтак, положення Цивільного кодексу України на правовідносини сторін не поширюються.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №147/63330/18.

Оскільки за результатами розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про правомірність рішення відповідача про припинення функціонування ДБСТ ОСОБА_3 , що має наслідком виведення зі складу такого дітей-вихованців, відповідачем правомірно припинено й угоду про організацію діяльності ДБСТ родини ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для прийняття відповідачем спірного рішення є помилковими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

Повний текст постанови складений 07 вересня 2022 року.