Справа № 280/3990/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Справа № 280/3990/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмір десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Підставою для звернення до суду із цим позовом зазначено факт невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пенсія позивачу була призначена вперше, загальний трудовий стаж позивача станом на дату призначення пенсії за віком становив 45 років 01 день, а з врахуванням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 62 роки 10 місяців 16 днів, при цьому відповідно до рішення відповідача про призначення позивачу пенсії повний страховий стаж позивача визначений у 61 рік 10 місяців 14 днів. Зазначив, що відповідач листом поінформував позивача про нарахування грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій в лютому 2022 року, проте виплату такої допомоги позивачем не здійснено. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 08.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, судове засідання призначено без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву. Також зобов`язано відповідача подати до суду копію пенсійної справи позивача.

Відповідач позов не визнав, 01.08.2022 надав суду відзив, в якому зазначив, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивач отримував пенсію за вислугу років. З 22.10.2021 призначено пенсію за віком без розгляду права на призначення грошової допомоги. Після надходження внесків була відсутня можливість перегляду електронних документів заявника. Позивачу було рекомендовано повторно надати пакет документів для розгляду стосовно визначення права на отримання грошової допомоги. Після розгляду наданих документів, а саме: довідки №1/946 від 05.10.2021, яка видана МВС України, №124, 125, 126 від 21.10.2021, виданих КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» та 01-1612 від 20.09.2021, виданої КНП «Миколаївський обласний центр психіатричного здоров`я», було встановлено, що на момент звернення стаж за вислугу років складає 34 роки 9 місяців 2 дні, що недостатньо для нарахування грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій. Зазначає, що стаж роботи з 11.12.1993 по 23.03.1995 згідно довідки 1/946 від 05.10.2021 не відноситься до переліку закладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. Відповідно, позивач не має права на отримання зазначеної грошової допомоги. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Після досягнення 60-річного віку 21.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

З 22.09.2021 позивачу призначена пенсія за віком.

Доказів призначення до 22.09.2021 будь-якої іншої пенсії матеріали справи не містять.

Станом на 26.10.2021 страховий стаж (повний) позивача був визначений відповідачем в розмірі 61 рік 10 місяців 14 днів, при цьому до страхового стажу включені наступні періоди:

з 13.09.1977 по 28.08.1979 1 рік 11 місяців 16 днів (кратність 1);

з 01.09.1979 по 28.06.1985 5 років 9 місяців 28 днів (кратність 1);

з 01.08.1985 по 15.06.1989 3 роки 10 місяців 15 днів, що з урахуванням кратності 2 становить 7 років 9 місяців 0 днів (період роботи позивача в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №2);

з 19.06.1989 по 01.11.1993 4 роки 4 місяці 13 днів, що з урахуванням кратності 2 становить 8 років 8 місяців 26 днів (період роботи позивача в Запорізькому міському психоневрологічному диспансері);

з 11.12.1993 по 24.10.1996 2 роки 10 місяців 14 днів, під час призначення пенсії відповідачем до цього періоду була застосовна кратність 2, через що на час призначення пенсії страховий стаж за цей період визначений відповідачем в 5 років 8 місяців 28 днів (в цей період позивач працював: з 11.12.1993 по 23.03.1995 лікар-психіатр нарколог установи з виконання покарань №99 УВС Запорізької області (с. Біленьке), з 23.03.1995 по 20.07.1995 начальник відділення медичної частини установи з виконання покарань №99 УМВС України в Запорізькій області (с. Біленьке), з 20.07.1995 по 24.10.1996 начальник міжобласної психіатричної лікарні при установі ЯЯ-310/20 УМВС України в Запорізькій області);

з 29.10.1996 по 29.09.2002 5 років 11 місяців 1 день, що з урахуванням кратності 2 становить 11 років 10 місяців 2 дні (період роботи позивача в Запорізькому міському психоневрологічному клінічному диспансері);

з 30.09.2002 по 31.12.2003 1 рік 3 місяці 2 дні, що з урахуванням кратності 2 становить 2 роки 6 місяців 4 дні (період роботи позивача в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради);

з 01.01.2004 по 10.10.2017 13 років 10 місяців 0 днів (кратність 1) (період роботи позивача в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради);

з 11.10.2017 по 30.06.2021 3 роки 9 місяців 0 днів (кратність 1) (період роботи позивача в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради).

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач працював на посадах

Листом від 07.02.2022 №1805-1130/С-02/8-0800/22 відповідач повідомив позивачу, що йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу враховано всі періоди роботи з 13.09.1977 по 31.12.2003 відповідно до наявних в електронній пенсійній справі документів, в тому числі періоди роботи з 01.08.1985 по 31.12.2003 (з перервами) обчислено в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та з 01.01.2004 по 30.09.2021 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Страховий стаж складає 62 роки 1 місяць 14 днів (коефіцієнт страхового стажу 0,62083). Розмір пенсійної виплати складає 10617,43 грн. (зазначено про доплату за понаднормовий стаж 27 років). Також зазначено, що перевіркою встановлено, що грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу було нараховано на лютий поточного року на особовий рахунок, відкритий у банківській установі.

У зв`язку із уточненням даних в електронній пенсійній справі позивача 21.04.2022 відповідачем був здійснений перерахунок страхового стажу позивача та, відповідно розміру його пенсії. Страховий стаж позивача визначений у 60 років 6 місяців 4 дні, а розмір пенсії 10322,39 грн.

При перерахунку страхового стажу позивача до періодів його роботи: з 11.12.1993 по 23.03.1995 застосована кратність 1, відповідно страховий стаж за цей період визначений 1 рік 3 місяці 13 днів (відповідно до довідки від 05.10.2021 №1/946, виданої Головним управлінням МВС України в Запорізькій області, в цей період позивач обіймав посаду лікаря-психіатра нарколога установи з виконання покарань №99 УВС Запорізької області (с. Біленьке)); з 24.03.1995 по 20.07.1995 застосована кратність 1, відповідно страховий стаж за цей період визначений 3 місяці 27 днів (відповідно до довідки від 05.10.2021 №1/946, виданої Головним управлінням МВС України в Запорізькій області, в цей період позивач обіймав посаду начальника відділення медичної частини установи з виконання покарань №99 УВС Запорізької області (с. Біленьке)). В решті страховий стаж не змінився.

05.04.2022 від позивача до відповідача надійшла заява про утримання одноразово у травні 2022 року переплати, яка утворилась при призначенні пенсії, в розмірі 1013,77 грн.

Доказів інформування позивача про те, що йому не буде виплачена грошова допомога, передбачена п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», матеріали справи не містять.

Станом на дату звернення до суду позивач так і не отримав спірної грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого зазначеною постановою, право на призначення пенсії за вислугу років після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи з 01.04.2021 по 31.03.2022 не менше 28 років 6 місяців мають - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.

З матеріалів справи судом встановлені наступні періоди роботи позивача в закладах та установах, визначених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що визнано відповідачем, відповідно до розрахунку страхового стажу позивача, доданого до відзиву на позов:

з 01.08.1985 по 15.06.1989 (3 роки 10 місяців 15 днів, а з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 7 років 9 місяців 0 днів) позивач працював в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №2 на лікарських посадах (довідка КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 20.09.2021 №01-1612);

з 19.06.1989 по 01.11.1993 (4 роки 4 місяці 13 днів, а з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 8 років 8 місяців 26 днів) працював в Запорізькому міському психоневрологічному диспансері на лікарській посаді (довідка КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 21.10.2021 №124);

з 24.03.1995 по 20.07.1995 (3 місяці 27 днів) працював на посаді начальника відділення медичної частини установи з виконання покарань №99 УМВС України в Запорізькій області (с. Біленьке) (довідка ГУ МВС в Запорізькій області від 05.10.2021 №1/946);

з 20.07.1995 по 24.10.1996 (1 рік 3 місяці 4 дні, а з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 2 роки 6 місяців 8 днів) працював начальником міжобласної психіатричної лікарні при установі ЯЯ-310/20 УМВС України в Запорізькій області (м. Вільнянськ) (довідка ГУ МВС в Запорізькій області від 05.10.2021 №1/946);

з 29.10.1996 по 29.09.2002 (5 років 11 місяців 1 день, а з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 11 років 10 місяців 2 дні) працював в Запорізькому міському психоневрологічному клінічному диспансері на лікарській посаді (довідка КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 21.10.2021 №125);

з 30.09.2002 по 31.12.2003 (1 рік 3 місяці 2 дні, а з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 2 роки 6 місяців 4 дні) працював в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради на лікарських посадах (довідка довідка КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 21.10.2021 №126);

з 01.01.2004 по 10.10.2017 (13 років 10 місяців 0 днів) працював в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради на лікарських посадах (довідка довідка КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 21.10.2021 №126);

з 11.10.2017 по 22.09.2021 (4 роки 0 місяців 0 днів) працював в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради на лікарських посадах (довідка довідка КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 21.10.2021 №126).

Отже, загальний страховий стаж позивача, який відповідачем визнаний як набутий у закладах та установах, визначених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, становить 34 роки 10 місяців 2 дні, а з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 51 рік 6 місяців 7 днів.

За приписами пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок).

Згідно із п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно із п. 4 Порядку страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-ІV, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку (60 років), наявністю у неї необхідного страхового стажу на посадах в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Не заперечуючи досягнення позивачем на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV, та виходу на пенсію за віком саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», неотримання позивачем іншої пенсії, відповідач вказує на те, що позивач не має страхового стажу у розмірі 35 років в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював в закладах та установах державної та комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 22.09.2021 - 34 роки 10 місяців 2 дні, а з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 51 рік 6 місяців 7 днів.

Реалізація позивачем права виходу на пенсію шляхом подачі відповідної заяви 21.10.2021 збільшила його страховий стаж на 29 днів, відповідно, з урахуванням приписів ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», страховий стаж позивача в закладах та установах державної та комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 21.10.2021 складає 51 рік 7 місяців 6 днів.

Правова позиція щодо «відтермінування» реалізації особою права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги, викладена в постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №200/854/19-а.

При цьому суд зазначає, що за розрахунками відповідача станом на 22.09.2021 страховий стаж позивача становить 60 років 6 місяців 4 дні, при цьому абсолютна більшість цього стажу становить робота позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що п. 4 Порядку в певній мірі допускає різночитання щодо визначення стажу роботи, проте Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно, в силу вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд відхиляє твердження відповідача про недостатність у позивача стажу для виплати грошової допомоги, визначеної п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічне правозастосування викладене у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі №160/5516/20.

Щодо інших посилань сторін викладених у заявах по суті справи, то суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмір десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на 22 вересня 2021 року, тобто на день призначення пенсії за віком.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано «08» вересня 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль