Справа № 640/22168/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м. Київ № 640/22168/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до: Міністерства оборони України,

Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах,

ІНФОРМАЦІЯ_5

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Міністерства оборони України (адреса: 03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код - 00034022, ел. пошта - ) (надалі - відповідач 1 або МО України), Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах (адреса: 03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код - 00034022, ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (в тексті - відповідач 2 або Комісія МОУ) та ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код - НОМЕР_5, ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (в подальшому - відповідач 3 або ІНФОРМАЦІЯ_6), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, оформлене протоколом від 04 лютого 2021 року № 3, про відмову в наданні статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій;

- скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, від 04 лютого 2021 року № 3, про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак «Ветеран війни-учасник бойових дій» відповідно до вимог Інструкції про видачу в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних документів з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 16 квітня 2020 року № 122.

В якості підстав позову позивач зазначає, що останній з метою отримання відповідного соціального захисту та додаткових гарантій для осіб з числа військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, які є учасниками бойових дій, у відповідності до вимог «Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16 квітня 2020 року № 122, звернувся з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_7.

04.03.2021 позивач отримав відповідь із ІНФОРМАЦІЯ_8, відповідно до якої рішенням комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, від 04 лютого 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій.

Своє рішення вказана комісія мотивувала тим, що під час виконання службових обов`язків з розслідування кримінальної справи за фактом вибухів на території військової частини НОМЕР_2 позивач не залучався до безпосереднього виконання робіт щодо розмінування, а саме з виконання робіт із очищення та знищення вибухонебезпечних предметів.

На думку позивача вищезазначене рішення комісії є протиправним, таким, що порушує його соціальне право на отримання статусу учасника бойових дій, а тому підлягає скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/22168/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Від Міністерства оборони України надійшов відзив, у якому зазначено, що посилання позивача про перебування під час огляду місця події у АДРЕСА_3 на території військової частини НОМЕР_2 протягом 23-29 вересня 2008 року не відповідає дійсності, оскільки 25.09.2008 позивач прибув до місця постійної роботи у м. Києві. Відповідач вказав на наявність сумніву щодо достовірності наданих позивачем документів, зокрема акту № 3424 від 26.09.2008 виконання робіт з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів північної частини 61 арсеналу. Окрім того зазначено, що правові підстави для отримання позивачем статусу учасника бойових дій відсутні, оскільки капітан ОСОБА_1 до складу групи розмінування не включався та не залучався до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування вибухонебезпечних предметів на території військової частини НОМЕР_2 . З урахуванням відсутності підстав для встановлення відповідного статусу, комісією Міністерства оборони України прийнято правомірне рішення, оформлене протоколом від 04.02.2021 № 3, про відмову в наданні статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій.

У відповіді на відзив Міністерства оборони України позивач проти позиції відповідача заперечив та вказав, що факт перебування у АДРЕСА_3 підтверджується документально, зокрема, фото- та відеоматеріалами.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_5 подано відзив, у якому в контексті вимог щодо видачі відповідного посвідчення учасника бойових дій та нагрудного знаку вказано, що позивач з відповідною заявою до відповідача у встановленому порядку не звертався, а відтак підстави для задоволення вимог у цій частині. Стосовно правових підстав для отримання статусу учасника бойових дій вказано, що редакція п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно до Закону України від 14.05.2015 № 426-VIII звужено перелік осіб, які мають право на встановлення статусу, шляхом встановлення вимоги щодо безпосереднього виконання особою завдань щодо розмінування вибухонебезпечних предметів. З огляду на те, що події відбувалися у вересні 2008 року, на думку позивача, має застосовуватися пункт 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла на той час. Відтак, для правильного вирішення спору слід встановити факт залучення позивача до розмінування території.

У відповіді на відзив ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач наголосив, що на виконання вимог Інструкції від 16.04.2020 № 122 22.12.2020 до ІНФОРМАЦІЯ_8 подано заяву надання статусу учасника бойових дій. У подальшому всі документи направлено до Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, разом з тим, повернення поданих документів слід розцінювати як відмову у наданні статусу учасника бойових дій і слід розцінювати як відмову в тому числі видати посвідчення учасника бойових дій та нагрудного знаку «Ветеран війни - учасник бойових дій».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У 2008 році капітан ОСОБА_1 займав посаду старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України.

Згідно з витягом з наказу військового прокурора Центрального регіону України № 140 від 27.08.2008 старший слідчий військової прокуратури Центрального регіону України капітан ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до м. Харкова, м. Лозова Харківської області строком на 30 діб з 27.08.2008 по 25.08.2008 для виконання службового завдання.

З посвідчення про відрядження від 27.08.2008 № 204 вбачається, що позивача відряджено до в/ч НОМЕР_2 для виконання службового завдання. Посвідчення містить відмітки:

вибув із м. Києва 27.08.2008 - прибув до м. Лозова 27.08.2020;

вибув з м. Лозова 25.09.2008 - прибув до м. Києва 25.09.2020.

Згідно з витягом наказу командувача військ ордена ОСОБА_2 оперативного командування від 25.09.2008 № 273 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів» з метою виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів в зонах навколо технічної території військової частини НОМЕР_2 м. Лозова в ході ліквідації наслідків надзвичайної події з метою проведення розслідування щодо надзвичайної події у в/ч НОМЕР_2 та для огляду центральної та південної частин 61 арсеналу 26.09.2008 допущено групу у складі, зокрема, старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України капітана ОСОБА_1 .

Актами виконання робіт № 3371 від 23.09.2008, № 3398 від 24.09.2008, № 3402 від 25.09.2008, № 3424 від 26.09.2008 підтверджується присутність капітана ОСОБА_1 у складі групи з розмінування з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів північної частини 61 арсеналу.

Наказом Міністерства оборони України від 442 від 09.09.2020 полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Центрального регіону України, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

З метою отримання відповідного соціального захисту та додаткових гарантій для осіб з числа військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, які є учасниками бойових дій, позивач звернувся з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_7, до якої додано такі документи:

копію паспорту та ідентифікаційного коду;

копію службового посвідчення старшого слідчого ВП Центрального регіону України;

копії витягів з наказів та посвідчень про відрядження;

фотографії;

оригінал довідки щодо визначення небезпечних відстаней при несанкціонованому вибуху артилерійських боєприпасів;

оригінал витягу з наказу командувача військ Червоного прапора Південного оперативного командування № 273 від 25.09.2008 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів»;

оригінали актів виконання робіт з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів на території 61 арсеналу.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань з зарахування до вислуги років для призначення пенсій окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, оформленим протоколом від 04.02.2021, відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій, документи повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Не погоджуючись з відмовою комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції закону, чинній на момент ухвалення рішення) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписом п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993 у редакції Закону № 426-VIII від 14.05.2015, учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Водночас, положення п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993 (у редакції, чинній на момент залучення позивача до виконання службового завдання у м. Лозова) передбачало, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Як вбачається з процитованих норм, нова редакція п. 11 ст. 6 Закону у редакції Закону № 426-VIII від 14.05.2015 чіткіше та конкретніше (звужено) визначає категорію осіб, які визнаються учасниками бойових дій.

Так, якщо більш пізніша редакція цієї статті Закону передбачала, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, то нова редакція статті містить також умови участі особи у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) та безпосереднього виконання такою особою завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України.

При цьому варто зауважити, що п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015 № 426-VIII встановлено, що статус учасника бойових дій зберігається за особами, яких визнано учасниками бойових дій відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до набрання чинності цим Законом.

З урахуванням Закону України від 14.05.2015 № 426-VIII, яким змінено вимоги щодо набуття статусу учасника бойових дій відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з застереженням щодо збереження статусу учасника бойових дій на підставі вказаної статті у попередній редакції Закону, суд приходить до висновку про необхідність застосування положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, що діяла на час виконання службового завдання.

Наказом Міністра оборони України від 16.04.2020 № 122 затверджено:

Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі по тексту - Положення № 122);

Інструкцію про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості.

Відповідно до Положення № 122, Комісії створюються:

у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони) - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни;

у Генеральному штабі Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - Адміністрація ДССТ), військових частинах НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , командуваннях видів Збройних Сил України, оперативних командуваннях «Північ», «Південь», « Схід » та « Захід » (далі - оперативні командування) - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісії).

У своїй діяльності Комісії керуються Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та цим Положенням.

Згідно з п. 6 Положення № 122, на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій відповідно до пунктів 1 - 5, 7 - 18 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Комісії зобов`язані:

приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій, учасниками війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку;

розглядати заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання;

робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника;

заслуховувати (за потреби) пояснення осіб, які подали заяви, свідків, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил);

доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження;

розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій, учасника війни відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а в разі відсутності підстав, що підтверджуються документами, - повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання;

проводити засідання Комісії не рідше ніж один раз на місяць (за наявності документів) (п. 12 Положення № 122).

За приписом п. 13 Положення № 122, комісії приймають рішення про надання особам статусу учасника бойових дій на підставі таких документів:

3) для військовослужбовців, які брали участь у розмінуванні чи траленні бойових мін:

заява військовослужбовця або клопотання командира (начальника);

копія посвідчення спеціаліста з розмінування;

витяг із наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін);

витяг із наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін);

акт про виконання робіт із розчищення місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

Крім документів, зазначених у пунктах 13 - 14 цього Положення, підставами для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни можуть бути такі документи:

оригінали довідок відповідного періоду, підписані й завірені печаткою;

партизанський квиток;

посвідчення учасника підпілля;

посвідчення до знака «За розмінування»;

грамоти, фотографії (оригінали);

газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження;

історичні довідки, документи та інші архівні матеріали;

документи потрібного періоду, де зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника;

документи, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період;

інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях.

Відповідно до п. 17 Положення № 122, У разі встановлення судом факту участі особи в бойових діях чи інших подіях, що надає право на визнання її учасником бойових дій, учасником війни, відповідно до частини першої статті 6 та статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», таке рішення суду є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, учасника війни.

Рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

На виконання вимог Положення № 122, позивач надав такі документи:

копію паспорту та ідентифікаційного коду;

копію службового посвідчення старшого слідчого ВП Центрального регіону України;

копії витягів з наказів та посвідчень про відрядження;

фотографії;

оригінал довідки щодо визначення небезпечних відстаней при несанкціонованому вибуху артилерійських боєприпасів;

оригінал витягу з наказу командувача військ Червоного прапора Південного оперативного командування № 273 від 25.09.2008 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів»;

оригінали актів виконання робіт з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів на території 61 арсеналу.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань з зарахування до вислуги років для призначення пенсій окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, оформленим протоколом від 04.02.2021, відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій за такого обґрунтування.

Відповідачем зауважено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1999 р. № 2294 «Про упорядкування робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів», наказу МНС, Міноборони, Мінтрансзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби від 27.05.2008 № 405/223/625/455 «Про організацію робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів на території України та взаємодію під час їх виконання», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 р. за № 591/15282, безпосередню організацію виконання завдань щодо розмінування (знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів та проведення інших вибухових робіт, координацію дій підпорядкованих піротехнічних підрозділів та груп розмінування, налагодження взаємодії між центральними органами виконавчої влади, на які покладено реалізацію завдань з розмінування, а також місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування покласти на структурний підрозділ МНС, службу мінної безпеки Міноборони та Держспецтрансслужбу.

Роботи з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів здійснювати групами піротехнічних робіт територіальних органів управління та підпорядкованих МНС підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, групами розмінування Збройних Сил України та Держспецтрансслужби.

Пунтом 5 визначено Типовий штатний розрахунок та оснащення піротехнічних груп розмінування Збройних Сил України, що становить:

начальник відділення - старший начальницький склад - 1;

старший сапер - 1;

сапер - 1;

водій-сапер - 2.

Вказано, що заявник під час військової служби на посаді старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України в період з серпня по грудень 2008 року у складі групи слідчих брав участь в розслідуванні кримінальної справи за фактом вибухів на території військової частини НОМЕР_2 , при цьому заявник до складу групи з розмінування не включався та не залучався до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування, як такий, що не мав відповідної фахової підготовки з розмінування та не мав допуску до проведення розмінування.

Суд погоджується з наведеними висновками та зазначає таке.

У матеріалах справи наявний наказ командувача військ ордена ОСОБА_2 оперативного командування від 25.09.2008 № 273 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів», яким з метою виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів в зонах навколо технічної території військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 в ході ліквідації наслідків надзвичайної події та з метою проведення розслідування щодо надзвичайної події у в/ч НОМЕР_2 та для огляду центральної та південної частин 61 арсеналу 26.09.2008 допущено групу у складі:

старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України капітана ОСОБА_1 ;

старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України капітана ОСОБА_4 ;

начальника цеху регламенту та ремонту ракет в/ч НОМЕР_2 майора ОСОБА_5 .

Пунктом 2 вказаного наказу для безпечного пересування та дотримання заходів безпеки посилено слідчу групу групою розмінування у складі:

командира групи розмінування - підполковника ОСОБА_6 ;

старшого сапера - ст. лейтинанта ОСОБА_7 ;

сапера - ОСОБА_8 ;

сапера - ОСОБА_9 ;

сапера - солдата ОСОБА_10 ;

водія-сапера - мол. сержанта ОСОБА_11 .

На виконання наказу від 25.09.2008 № 273 актом № 3424 встановлено, що група розмінування у складі:

капітана ОСОБА_1 ;

ОСОБА_4 ;

майора ОСОБА_5 ;

командира групи розмінування підполковника ОСОБА_6 ;

старшого сапера ст. лейтинанта ОСОБА_7 ;

сапера ОСОБА_8 ;

сапера ОСОБА_9 ;

сапера солдата ОСОБА_10 ;

водія-сапера мол. сержанта ОСОБА_11

провела пошук, піднімання, розмінування, знешкодження скупчення споряджених різноманітних боєприпасів, що знайдені при ліквідації наслідків надзвичайної події на арсеналі.

Суд відмічає, що надані позивачем копії актів, зокрема від 25.09.2008 № 3424, не відповідають формі, зазначеній у додатку № 9 до наказу МНС, Міноборони, Мінтрансзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби 27.05.2008 № 405/223/625/455, оскільки не містять відомостей щодо п. 9 та 10, що передбачають зазначення інформації про осіб, що брали участь у роботах з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів, зокрема, про шляхові листи.

Водночас, відсутні Донесення про хід виконання робіт щодо знищення вибухонебезпечних предметів за Додатком № 13 до наказу МНС, Міноборони, Мінтрансзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби 27.05.2008 № 405/223/625/455, що також включають відомості про групи розмінування та їх склад.

Слід також відмітити, що відповідно до листа командувача військ Південного оперативного командування генерала-лейтенанта ОСОБА_12 на вих. 15.09.08 № 08400011 починаючи з 18:00 09.09.2008 вибухи на технічній території військової частини НОМЕР_2 припинилися. Вказано про доцільність проведення слідчими військової прокуратури огляду технічної території військової частини НОМЕР_2 починаючи з 18.09.2008 за умови залучення групи з розмінування, інженерної машини розгородження, інженерного танку та забезпечення засобу індивідуального захисту (шоломами та бронежилетами).

Отже, з аналізу наданих позивачем документів випливає, що ОСОБА_1 у складі слідчої групи у ході розслідування кримінальної справи за фактом вибухів на території військової частини НОМЕР_2 перебував у період з 23.09.2008 на технічній території військової частини - арсеналу, на якій знаходились розкидані снаряди, міни, інші боєприпаси та вибухові речовини, що, очевидно, становило загрозу для життя та здоров`я групи слідчих, що сторонами та судом не заперечується.

З метою безпечного пересування та дотримання заходів безпеки слідчу групу, у складі якої був ОСОБА_1 , у період з 23.09.2008 по 26.09.2008 посилено групою розмінування у складі 6 чоловік: командира групи розмінування - підполковника ОСОБА_6 , старшого сапера - ст. лейтинанта ОСОБА_7 , сапера - ОСОБА_8 , сапера - ОСОБА_9 , сапера - солдата ОСОБА_10 , водія-сапера - мол. сержанта ОСОБА_11 .

Наказу про залучення позивача до групи розмінування та про виїзд у складі групи на розмінування матеріали справи не містять та разом з заявою позивачем подано не було.

Відсутність у позивача посвідчення спеціаліста з розмінування позивачем не заперечується.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 , хоч і перебував на території військової частини НОМЕР_2 у період з 23.09.2008 по 26.09.2008 у ході проведення слідчих дій, проте не був залученим командуванням військових частин до розмінування полів та не здійснював жодної діяльності, пов`язаної зі знешкодженням боєприпасів, що вказує на відсутність підстав для визнання останнього учасником бойових дій відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на момент залучення позивача до виконання службового завдання у м. Лозова).

Твердження позивача щодо застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24.04.2019 у справі № 808/1728/16, суд до уваги не приймає, оскільки фактичні обставини у зазначеній справі стосувались встановлення факту залучення особи у знешкодженні небезпечних боєприпасів шляхом їх підриву на місці, враховуючи участь такої особи у зведеному піротехнічному загоні у складі групи навантажувально-розвантажувальних робіт, що є суттєвою відмінністю в контексті цієї справи.

З огляду на правильність прийняття Комісією рішення, оформленого протоколу, таке рішення є правомірним та не підлягає скасуванню, а відтак суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, оформлене протоколом від 04 лютого 2021 року № 3, про відмову в наданні статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій.

Похідні вимоги щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак «Ветеран війни-учасник бойових дій» також задоволенню не підлягають.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судового збору у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко