Справа № 640/9345/22
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року м. Київ № 640/9345/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (відповідач-1) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції
провизнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання (перебування): АДРЕСА_1 ) з позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса місцезнаходження: 03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 76-а) та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ Департаменту Державної виконавчої служби 33743494), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменка Олексія Степановича про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марків Яни Євгенівни про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 №69208375.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 винесена без урахуванням того, що фактично жодних сум відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції не було стягнуто у межах виконавчого провадження №417182631. При цьому, за твердженням представника позивача, строк пред`явлення даної постанови, як виконавчого документа, станом на 2022 рік сплив, внаслідок чого державним виконавцем перевищено службові повноваження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69208375 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 1 066 009,96 грн. з порушенням норм чинного законодавства. На додаток, у позовній заяві зазначено, що незрозумілою залишається сума виконавчого збору у розмірі 1 066 009,96 грн., оскільки у постанові від 08.05.2015 (ВП №41718263) сума виконавчого збору визначена у розмірі 1 232 235,03 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено судове засідання у справі, а також встановлено відповідачам строки для подання до суду відзиву разом з витребуваними копіями матеріалів виконавчого провадження.

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відповідача-2 - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції - замінено на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції.

У призначене на 17.08.2022 судове засідання з`явився представник позивача, який заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві, а також представник відповідача-2, який, у свою чергу, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Так, представником відповідача-2 зазначено, що станом на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 діяла редакція Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, а розмір виконавчого збору встановлюється у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Натомість, з огляду на повернення виконавчого документа стягувачу, на виконання ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", постанова про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 передана до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як виконавчий документ, для примусового виконання. Крім того, представником відповідача-2 зауважено, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, оскільки про постанову про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 останньому було відомо ще з 01.09.2015, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідач-1 явку свого представника у призначене судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи.

У судовому засіданні, судом ухвалено про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив відповідача-2, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у межах виконавчого провадження №41718263 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменком О.С. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.05.2015, якою з боржника - ОСОБА_1 - встановлено стягнути виконавчий збір у розмірі 1 232 235,03 грн.

Надалі, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С., у зв`язку з поданням стягувачами заяв про повернення останнім без виконання виконавчого листа, у виконавчому провадженні №41718263 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.01.2022.

З огляду на викладене, листом від 10.01.2022 №41718263/20-1/9 відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про подальше виконання постанови від 08.05.2015 у ВП №41718263. При цьому, як у даному листі, так і у постанові від 08.05.2015 у ВП №41718263 зазначено, що залишок нестягнутого виконавчого збору становить 1 066 009,96 грн.

Як наслідок, головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 (ВП №69208375) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1 066 009,96 грн.

Вважаючи постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 у ВП №69208375 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При цьому, суд відхиляє як необґрунтоване клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки, як зазначено представником позивача, про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів позивач дізнався лише після того, як дізнався про відкриття виконавчого провадження №69208375, оскільки гадав, що з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.01.2022 виконавче провадження №41718263 завершено, а зобов`язання позивача, як боржника, погашено.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

До 05.10.2016 умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (надалі - Закон №606-XIV; у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент винесення постанови від 08.05.2015).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону №606-ХІV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Приписами с. 2 ст. 25 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25 Закону №606-ХІV).

У силу ч. 1 ст. 27 Закону №606-ХІV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 28 Закону №606-XIV, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі (ч. 4 ст. 28 Закону №606-XIV).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що станом на момент винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.05.2015 положеннями Закону №606-XIV було передбачено, що виконавчий збір визначається у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, а виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відтак, твердження представника позивача про протиправність даної постанови в частині того, що фактично жодних сум відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції не було стягнуто у межах виконавчого провадження №417182631, не відповідають чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин законодавчим положенням.

У той же час, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч. 6 ст. 28 Закону №606-XIV).

Частиною першою статті 23 Закону № 606-XIV передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 Закону №1404-VIII, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 4 ст. 12 Закону №1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У Розділі XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII закріплено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 ст. 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У силу ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 6 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, у розмінні Закону №1404-VIII, постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Як вбачається з вищенаведених обставин справи, постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята до набрання чинності Законом №1404-VIII.

Так, аналіз ст.ст. 28, 43 Закону №606-XIV дає підстави для висновку про те, що про стягнення виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначав у постанові, яку приймав після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду, за умови, що рішення не було виконано.

Аналогічним за змістом чином, як у Законі №1404-VIII, так і у Законі №606-XIV, були врегульовані випадки, коли виконавчий збір за наслідками фактичного виконання у повному обсязі рішення суду з тих чи інших причин залишався не стягнутим.

За змістом ч. 6 ст. 28 Закону №606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 47 (виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після закінчення такого виконавчого провадження зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Отже, як Законом №606-XIV, так і Законом №1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Відмінність полягає у тому, що відповідно до Закону №606-XIV, таку постанову державний виконавець виносить одночасно з початком примусового виконання рішення, яким є сплив строку для самостійного його виконання, тоді як відповідно до Закону №1404-VIII така постанова виноситься після закінчення виконавчого провадження з указаних підстав.

Проте, часткова зміна механізму стягнення виконавчого збору не означає, що у ситуації, що розглядається, коли тривалість основного виконавчого провадження перевищувала визначений у законі строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору, остання не може бути пред`явлена до виконання через закінчення такого строку.

Так, відповідно до ст. 23 Закону №606-XIV та ст. 12 Закону №1404-VIII, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи те, що до набрання чинності Законом №1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору приймалася одночасно з початком примусового виконання рішення і виконувалася за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача в межах основного виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття.

Отже, строк її пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання постановою від 10.01.2022, а не з дати її прийняття, як помилково зазначено представником позивача.

Таким чином, суд вказує, що відповідачем були вчинені дії, направлені на виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, у відповідності до вимог Закону №1404-VIII. Вчинення аналогічних дій передбачала і попередня редакція Закону №606-ХІV.

Крім того, слід зазначити, що у постанові від 08.05.2015 у ВП №41718263, як виконавчому документі зазначено, що залишок нестягнутого виконавчого збору становить 1 066 009,96 грн., а тому саме на дану суму стягнення відкрито виконавче провадження №69208375.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 268-269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 76-а) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей визначених ст. 272 цього Кодексу.

Суддя Т.О. Скочок