Справа № 420/26924/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/26924/21
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зобов`язання виконати вимоги пункту другого наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення коштами на відрядження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просила суд зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виконати вимоги п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення ОСОБА_1 коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства в сумі 19200 грн. за наданими нею документами.

В обґрунтування позову зазначила, що Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області на теперішній час залишається не виконаним наказ відповідача № 1030 від 21.10.2021 в частині забезпечення позивача коштами на відрядження з 11.10.2021 по 09.11.2021.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області задоволена частково.

Визнана протиправною відмова Головного управління Національної поліції в Одеській області у виплаті ОСОБА_1 коштів за відрядження відповідно до п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області виконати вимоги п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення ОСОБА_1 коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства, за наданими нею документами.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про неврахування судом першої інстанції того факту, що позивачем не було подано відповідно до п.16, 17 Розділу III Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою наказом МВС України №672 від 02.08.2017, звіт про використання коштів, що в свою чергу унеможливлює виплату коштів на відрядження.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді слідчого - слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області.

На виконання вимог листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 07.10.2021 року № 33872дн/24/11/2-2021 наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.10.2021 року №1030 ОСОБА_1 , слідчого - слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області відряджено до Головного слідчого управління Національної поліції України (м. Київ) з 11 жовтня по 09 листопада 2021 року, терміном на 30 діб (а.с. 25).

Прибувши з відрядження, позивачка подала до УФЗБО Головного управління Національної поліції в Одеській області 15.11.2021 року лист про відшкодування витрат на службове відрядження з додатками, а саме: картка АІС Відрядження у паперовому вигляді, талон про відрядження на 1 аркуші; рахунок-фактура № 450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; квитанція №450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; витяг з реєстру платників єдиного податку на 1 аркуші; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на 2 аркушах (а.с. 50 зворотній бік).

Листом від 26.11.2021 року за вих. №14/1550 УФЗБО ГУ НП в Одеській області повідомило позивачу, що єдиною підставою здійснення витрат на відрядження є наказ керівника ГУ НП в Одеській області, в якому зазначається, зокрема, строки відрядження. Разом з тим, наказ ГУ НП в Одеській області щодо відрядження лейтенанта поліції ОСОБА_1 зареєстровано 21.10.2021 року, в той час, днем вибуття у відрядження фактично є 11.10.2021 року. Враховуючи те, що наказ на відрядження видано та зареєстровано пізніше, ніж дата вибуття у відрядження, і станом на 11.10.2021 року поліцейський ОСОБА_1 не мала правових підстав для знаходження у відрядженні, УФЗБО ГУНП в Одеській області не може відшкодувати кошти за відрядження (а.с. 51).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що посилання на відсутність у позивача правових підстав для знаходження у відрядженні не відповідає дійсності, а тому відмова у відшкодуванні коштів за відрядження є неправомірною.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 1, 3, 4, 10 статті 71 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.

Рішення про відрядження поліцейських приймає керівник поліції.

Відрядження оформлюється на підставі запиту керівника державного органу, установи, організації, рапорту поліцейського та відповідного подання його прямого керівника.

За відрядженими до органів державної влади, установ та організацій поліцейськими та членами їхніх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, визначені законом для такої категорії осіб.

Згідно статті 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Отже, з огляду на положення вищезазначених норм спеціального законодавства та КЗпП України, особа має права на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.08.2017 № 672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2017 р. за № 1042/30910, відповідно до Закону України Про Національну поліцію, Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658, та з метою визначення особливостей направлення в службові відрядження поліцейських, затверджено Інструкцію про службові відрядження поліцейських у межах України.

Ця Інструкція визначає особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України (п.1 Інструкції).

Відповідно п. 2 Розділу І Інструкції № 672, службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Як встановлено п. 1 Розділу ІІ Інструкції № 672, при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження. Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу тощо.

Згідно п. 2, 3 Розділу ІІ Інструкції № 672, строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів (далі - постанова КМУ № 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.

З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Рішення керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, про продовження строку службового відрядження поліцейського оформляються наказом.

Поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п. 10 Розділу ІІІ Інструкції № 672, фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби.

Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою.

У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

Відповідно до п.16, 17 Розділу ІІІ Інструкції № 672, після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

У разі якщо під час службових відряджень поліцейський отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру використаних коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи).

Поліцейський заповнює картку АІС «Відрядження» відповідно до порядку її заповнення, визначеного в посвідченні про відрядження.

Пунктами 18 та 19 Розділу ІІІ Інструкції № 672 визначено, що якщо до бухгалтерської служби звіт про використання коштів подано заповненим неповністю, з помилками та/або без підтвердних документів, його разом зі всіма документами повертають поліцейському без виконання.

Поліцейський у строк до трьох робочих днів з часу повернення звіту про використання коштів повинен подати до бухгалтерської служби виправлений звіт про використання коштів та підтвердні документи.

Не дозволяється видавати аванс на відрядження поліцейському, який не відзвітував про авансові кошти, отримані та витрачені в попередньому відрядженні.

Матеріали справи свідчать, що по прибуттю з відрядження позивач подала до УФЗБО Головного управління Національної поліції в Одеській області картку АІС Відрядження у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та талон до вказаного посвідчення на 1 аркуші; рахунок-фактуру №450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; квитанцію №450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; витяг з реєстру платників єдиного податку на 1 аркуші; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на 2 аркушах (а.с.13-16, 50 зворотній бік).

З цього приводу судом першої інстанції правильно встановлено, що посвідчення про відрядження підтверджує як період відрядження (з 11.10.2021 до 09.11.2021), так і дати вибуття позивачки у відрядження, прибуття до місця відрядження, вибуття з місця відрядження та прибуття до місця служби, які кореспондують з вищевказаним періодом відрядження за засвідчені відповідними підписами посадових осіб та печатками органів (підрозділів) поліції (а.с.13).

Суд звертає увагу, що доводи відповідача, викладені у листі від 26.11.2021 року за №14/1550, про неможливість відшкодувати кошти за відрядження, оскільки наказ на відрядження видано та зареєстровано пізніше, ніж дата вибуття у відрядження, суд першої інстанції правильно визнав безпідставними, оскільки винним у несвоєчасному виданні наказу про відрядження є сам апелянт, і позивач не повинна зазнавати негативних наслідків через несвоєчасне видання наказу про її відрядження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області виконати вимоги п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення ОСОБА_1 коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства, за наданими нею документами є обґрунтованою.

Стосовно доводів апелянта, що позивачем не було подано відповідно до п.16, 17 Розділу III Інструкції №672, звіт про використання коштів, що в свою чергу унеможливлює виплату коштів на відрядження, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення. Водночас, матеріали справи не містять жодних підстав стверджувати, що вказані обставини були покладені в обґрунтування відмови у відшкодуванні позивачу коштів за відрядження.

Апеляційний суд також звертає увагу, що позивачем було підтверджено розмір понесених витрат належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої та апеляційної інстанцій.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судів та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19, Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 257, 293, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі № 420/26924/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.09.2022 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.