Справа № 620/4531/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/4531/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 08.07.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі ГУНП в Чернігівській області, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови йому в нарахуванні та виплаті компенсації за наднормовий час, витрачений ним на дорогу до робочого місця в м. Ніжин та в зворотному напрямку, за періоди з 07.04.2021 по 27.05.2021, з 19.08.2021 по 25.03.2022 у зв`язку із виконанням службових обов`язків;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за понаднормовий час, витрачений ним на дорогу до робочого місця в м. Ніжин та в зворотному напрямку, за періоди з 07.04.2021 по 27.05.2021, з 19.08.2021 по 25.03.2022 у зв`язку із виконанням службових обов`язків.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у зв`язку із самостійною, без згоди позивача, зміною умов праці, ОСОБА_1 протягом спірного періоду мав щоденно діставатись до місця несення служби (м. Ніжин) щонайменше 3 год. свого часу понад час, передбачений внутрішнім розпорядком. У зв`язку з наведеним, робочий тиждень позивача збільшувався до 15 годин щотижня, а заробітну плату йому нараховували за п`ятиденний робочий тиждень, 8 годинний робочий день. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що відповідно до статті 106 КЗпП України він має право на отримання компенсації за понаднормовий час, витрачений ним на дорогу до робочого місця в м. Ніжин та в зворотному напрямку.

Ухвалою судді від 11.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у встановлений ухвалою суду строк надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні вимог та зазначив, що в силу вимог пункту 20 Розділу І Порядку №260 за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Крім того, чинним законодавством України, яке регулює діяльність органів та підрозділів Національної поліції України, не передбачена компенсація за понаднормовий час, витрачений на дорогу до робочого місця.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, враховуючи таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України, зокрема, у період з 07.04.2021 по 27.05.2021, з 19.08.2021 по 25.03.2022 на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області (а.с. 12-15).

Оскільки позивач фактично проживає в місті Чернігові, протягом вказаного періоду він їздив до місця несення служби (м. Ніжин) та в зворотному напрямку, витрачаючи на дорогу близько 3-х годин.

Вважаючи, що наведені обставини відповідно до статті 106 КЗпП України є підставою для отримання компенсації за понаднормовий час, витрачений на дорогу до робочого місця, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580).

При цьому, порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою №988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі Порядок №260). Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Пунктом 1 Постанови №988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку №260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, пунктом 20 Порядку №260 установлено, що за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

Таким чином, нормами спеціального законодавства, які мають пріоритет у застосуванні, визначені умови виплати поліцейським грошового забезпечення, в тому числі під час виконання службових обов`язків понад установлений службовий час.

Разом з тим, суд звертає увагу, що чинним законодавством України, яке регулює діяльність органів та підрозділів Національної поліції України, не передбачено компенсацію за понаднормовий час, витрачений на дорогу до робочого місця.

Крім того, в пункті 2 статті 31 Хартії основних прав ЄС, яка застосовується з урахуванням національного законодавства та національної практики, не передбачено, що час, коли працівник прямує додому, є робочим часом. Робочий час, відповідно до пункту 1 Директиви 2003/88/ЄС означає будь-який період, під час якого працівник працює, знаходиться в розпорядженні роботодавця, виконує свою діяльність або обов`язки відповідно до національного законодавства та (або) практики.

Суд звертає увагу, що протягом часу, коли позивач прямував до місця служби та у зворотному напрямку, він не виконував посадові обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі №С-266/14, на яке посилається представник позивача, мова йде про час, протягом якого працівник перебував на роботі в розпорядженні роботодавця та здійснював свою діяльність і обов`язки.

Також у вказаному рішенні мова йде про рух працівників на роботу на транспорті підприємства, оскільки відповідно до обставин справи, що розглядалася Судом, працівники пересувалися на транспорті роботодавця. Відповідні обставини в цій справі відсутні.

Крім того, суд наголошує на пріоритеті застосування спеціального законодавства у спірних правовідносинах.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Також, ухвалюючи дане судове рішення суд враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (, просп. Перемоги, буд. 74, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна