Справа № 620/9407/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9407/21 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач, Головне управління ДПС у Чернігівській області, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 80320,53 грн. основного платежу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості на р/р UA025739, ГУК у Чернігівській області/тг м. Чернігів/18010200, код 37972475, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 27000,95 грн.основного платежу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості на р/р UA025739, ГУК у Чернігівській області/тг м. Чернігів/18010200, код 37972475, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в частиній відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суду першої інстанції були надані списки згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням про вручення по податковим повідомленням-рішенням від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526, а також фіскальні чеки як докази направлення вказаних ППР.

Крім цього, апелянт наголошує, що податковим законодавством не конкретизовано необхідності надсилання контролюючим органом ППР рекомендованим листом з описом поштового відправлення.

Також, в апеляційній скарзі позивач просить здійснювати розгляд справи за участі представника Головного управління ДПС у Чернігівській області.

Щодо заявленого позивачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною другою статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Так, в даному випадку, безпосередня участь сторін у судовому засіданні, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин.

З огляду на положення статті 311 КАС України, враховуючи, що оскаржуване рішення ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги оголошений воєнний стан на всій території України, суд приходить до висновку про відсутність необхідності розгляду справи у відкритому судовому засіданні, а відтак, відсутність підстав для задоволення вищевказаного клопотання позивача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

04 липня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому відповідач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу податкового органу без задоволення.

Відповідач вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що станом на 09.09.1996 податковою адресою ОСОБА_1 була: АДРЕСА_1 . Оскільки суду першої інстанції відповідач не надала доказів повідомлення контролюючого органу про зміну адреси місця проживання, то судом стягнуто на користь позивача податковий борг в сумі 27000,95 грн. основного платежу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкового повідомлення-рішення від 27.04.2020 № 0-2526 на суму 27000,95 грн, яке направлялось за вищевказаною адресою. Вказана обставина визнається відповідачем.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості в розмірі 80320,53 грн., що виник на підставі несплати податкового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 05.05.2018 № 0-2526 на суму 26534,40 грн., від 08.05.2019 № 0-2526 на суму 26785,18 грн., від 27.04.2020 № 0-2526 на суму 27000,95 грн. (а.с. 9, 10, 11).

29 січня 2018 року контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ф» №761-17, яка скерована на адресу відповідача: АДРЕСА_1 .

З огляду на наявність у відповідача податкового боргу, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 27.04.2020 № 0-2526 було надіслано відповідачу на адресу місця її реєстрації, вказану у Державному реєстрі, а у сукупності з фактом повернення вищезазначеного відправлення на адресу Головного управління ДПС у Чернігівській області з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», суд приходить до висновку, що вказане податкове повідомлення-рішення вважається врученим позивачу, відповідає правильному застосуванню норм пункту 42.4 статті 42, абзаців 2, 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, пунктів 3, 5 Розділу ІІІ Порядку № 1204.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податковий борг на суму 27000,95 грн., що виник внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 27.04.2020 № 0-2526, а передбачені чинним законодавством заходи не призвели до погашення вказаного податкового боргу.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не надано доказів вручення, направлення податкових повідомлень-рішень від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526 за податковою адресою відповідача або їх повернення підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Також суду не надано ні зворотних повідомлень про вручення вказаних податкових повідомлень-рішень, ні конвертів з відміткою про причини невручення таких поштових відправлень.

Тобто, в суду відсутні докази належного вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526.

В даному ж випадку, з огляду на приписи статті 42 Податкового кодексу України, суд дійшов всиновку про відсутність підстав вважати, що податкові повідомлення-рішення від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526 належним чином вручено відповідачу, що свідчить про недотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, позивачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення податкового боргу в сумі 27000,95 грн.основного платежу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що виник внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 27.04.2020 № 0-2526, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо стягнення суми боргу, яка виникла за податковими повідомленнями-рішеннями від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до абз. 1 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Крім того, за правилами абзаців 3-4 пункту 58.3 статті 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується сторонами, ОСОБА_1 має борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості в розмірі 80320,53 грн., що виник на підставі несплати податкового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 05.05.2018 № 0-2526 на суму 26534,40 грн., від 08.05.2019 № 0-2526 на суму 26785,18 грн., від 27.04.2020 № 0-2526 на суму 27000,95 грн. (а.с. 9, 10, 11).

Так, податковою адресою позивача у Державному реєстрі була адреса: АДРЕСА_1 , дата внесення інформації: 09.09.1996 (а.с. 49).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач підтвердила відсутність повідомлення контролюючого органу про зміну місця проживання, що свідчить про правомірність направлення податкової документації контролюючим органом за вищевказаною адресою.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та не оскаржується учасниками справи, податкове повідомлення-рішення від 27.04.2020 № 0-2526 було надіслано відповідачу на адресу місця її реєстрації, вказану у Державному реєстрі, та в подальшому повернуто на адресу Головного управління ДПС у Чернігівській області з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що вказане податкове повідомлення-рішення вважається врученим відповідачу відповідно до статті 42 ПК України.

В той же час, щодо надсилання та доказів отримання відповідачем податкових повідомлень-рішень від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження надсилання податкового повідомлення-рішення від 05.05.2018 № 0-2526 контролюючим органом разом з позовною заявою надано список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням про вручення (а.с. 9 зворот), на підтведження надсилання податкового повідомлення-рішення від 08.05.2019 № 0-2526 контролюючим органом надано список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням про вручення та копію фіскального чеку (а.с. 10 зворот).

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду податковим органом не надано ні зворотних повідомлень про вручення вказаних податкових повідомлень-рішень, ні конвертів з відміткою про причини невручення таких поштових відправлень (на відміну від податкового повідомлення-рішення від 27.04.2020 № 0-2526, разом з яким було надано копію конверту з довідкою про невручення).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів належного вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526.

Доводи апелянта щодо надання списків згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням про вручення по податковим повідомленням-рішенням від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526, а також фіскальних чеків як доказів направлення вказаних ППР є безпідставними, оскільки, як вже було зазначено вище, для підтвердження дотримання норм податкового законодавства в частині направлення платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення вищевказаних податкових повідомлень-рішень мали б бути зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень або ж конверти з відміткою про причини невручення останніх.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами частин першої-третьої статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем належних доказів про направлення податкових повідомлень-рішень від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, не надано.

З наданих позивачем списків згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням про вручення по податковим повідомленням-рішенням від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526 неможливо встановити дійсне направлення осатнніх, відсетежння за відповідними трек-номерами недоступне, а зворотні повідомлення або ж конверти з поверненнями та довідками про причини невручення, як вже було зазначено вище, позивачем не надано.

Оскільки з огляду на приписи статті 42 Податкового кодексу України, відсутні підстави вважати, що податкові повідомлення-рішення від 05.05.2018 № 0-2526, від 08.05.2019 № 0-2526 належним чином вручено відповідачу, що, в свою чергу, свідчить про недотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України, відсутність факту їх узгодження.

Суд першої інстанції вірно вказав, що за відсутності належних доказів вручення відповідачу вказаних податкових повідомлень-рішень, звернення до суду із вимогами щодо стягнення відповідного боргу в цій частині, є передчасним та необгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Л.Т. Черпіцька