Справа № 215/1390/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 вересня 2022 року

м. Київ

справа №215/1390/21

адміністративне провадження № К/990/23860/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Шевцової Н. В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №215/1390/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у неналежному застосуванні управлінської функції, у порушенні правового режиму, форми розгляду заяви від 18 серпня 2020 року і не підкорені статями 3, 43, 46, 92 Конституції України;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у не винесенні за результатами розгляду заяви від 18 серпня 2020 року рішення, постанови, тобто правового акту та у порушенні управлінської функції відповідно пунктів 18, 19 частини першої статті 4 КАС України, статей 3, 19, 43 Конституції України;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у ненаданні штатного розкладу, копії положення установи, юридичної адреси, номера телефонів, E-mail, ЄДРПОУ належно завірених, у не вжитті заходів для забезпечення права на отримання інформації, права на отримання належно завіреної копії заяви від 18 серпня 2020 року, запрошення для позивача, з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду заяви до правової позиції статей 3, 22, частини третьої статті 32, 34, 59 Конституції України;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням системи органу державної влади, у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви від 18 серпня 2020 року та зазначити закон, вимоги якого порушені ним згідно зі статтею 249 КАСУ.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною другою статті 328 КАС України встановлений вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмова у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у задоволенні заяви позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, а позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.

Копію зазначеної ухвали було направлено позивачу засобами поштового зв`язку за адресою зазначеною ним у позовній заяві та отримано ОСОБА_1 21 травня 2021 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду.

28 травня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі після усунення недоліків.

В заяві про поновлення провадження у справі після усунення недоліків позивач просить звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з доходами 2026,49 грн, який менше рівня прожиткового мінімуму 2270 грн і з захистом соціальних прав на державні соціальні стандарти та соціальні гарантії статей 46, 48 Конституції України.

Суди попередніх інстанцій встановили, що виходячи зі ставки, встановленої Законом України "Про судовий збір", розмір судового збору, що має бути сплачений позивачем в межах цієї справи, складає 908 грн.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

На підтвердження свого матеріального стану, позивачем долучено до вказаної заяви довідку Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради № 4484 від 05 травня 2021 року, відповідно до якої компенсаційна виплата позивачу як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи за період січень 2020 року - грудень 2020 року склала 410,88 грн та довідку (продовження) (ОР 640993 ЦБ/ПБ 50046/1001), згідно з якою сума компенсації позивачу за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 групи становить 23913,12 грн, а всього 24324,00 грн.

За висновком суду першої інстанції, надана позивачем довідка не може бути розцінена як належний доказ на підтвердження скрутного матеріального становища позивача, оскільки доказів того, що щомісячна компенсація виплат непрацюючій особі є єдиним джерелом доходів позивача до суду надано не було, а тому така довідка не відображає відомості про об`єктивний матеріальний стан позивача станом на дату подання адміністративного позову, оскільки останній може мати і інші джерела доходу.

Зважаючи на те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а позивачем, окрім наведеної довідки, жодних інших документів на підтвердження скрутного матеріального становища не надано, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за поданою ним заявою.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у встановлений судом строк позивачем виявлені недоліки позовної заяви не усунуто, у зв`язку з чим наявні правові підстави для її повернення позивачеві на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву, правильно застосував положення статті 169 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №215/1390/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді М. В. Білак

Н. В. Шевцова