Справа № 580/1797/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1797/22 Суддя (судді) першої інстанції: Гарань С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, яким з просила визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 02 квітня 2018 року №0-2309 термін сплати 25 липня 2018 року на суму 48091,20 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2018 року №0-2306 термін сплати 29 грудня 2018 року на суму 1287,73 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2019 року №0-2306 термін сплати 30 серпня 2019 року на суму 1634,40 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2019 року №0-2306 термін сплати 30 серпня 2019 року на суму 55951,11 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року №0-2306 термін сплати 15 липня 2020 року на суму 6271,39 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року №0-2306 термін сплати 15 липня 2020 року на суму 915,97 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2021 року №0-2306 термін сплати 28 серпня 2021 року на суму 65064,64 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 06 квітня 2021 року №0-2306 термін сплати 28 серпня 2021 року на суму 950,31 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 квітня 2018 року №0-2309, від 08 жовтня 2018 року №0-2306, від 06 квітня 2021 року №0-2306 та №0-2306 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині залишення позову без розгляду та відмови в поновленні пропущеного строку.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що висновки суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що твердження суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 02 квітня 2018 року №0-2309, від 08 жовтня 2018 року №0-2306, від 06 квітня 2021 року №0-2306 та №0-2306 направлені позивачу рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу: АДРЕСА_1 та отримані ОСОБА_1 26 травня 2018 року, 30 жовтня 2018 року та 17 червня 2021 року не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначила, що дізналась про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень при отриманні ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року про відкриття провадження за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Додатково наголосила, що у даному випадку норми Податкового кодексу України є спеціальними, а норми Кодексу адміністративного судочинства України загальними.

Головне управління ДПС у Черкаській області подало до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів податкові повідомлення-рішення від 02 квітня 2018 року №0-2309, від 08 жовтня 2018 року №0-2306, від 06 квітня 2021 року №0-2306 та №0-2306 направлені ОСОБА_1 рекомендованими листами з повідомленням про вручення на податкову адресу, а саме: АДРЕСА_1 , та отриманні останньою 26 травня 2018 року, 30 жовтня 2018 року та 17 червня 2021 року.

В заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначила, що з січня 2018 року по січень 2022 року фактично проживала за адресою сина, а саме: АДРЕСА_2 , а тому не могла отримувати кореспонденцію за адресою: АДРЕСА_1 , водночас про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень їй стало відомо в січні 2022 року після отримання ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі №580/11028/21 за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, що свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням позиції Верховного Суду у постанові від 27 січня 2022 року по справі №160/11673/20 процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 122 КАС України визначено загальні (окремі для особи і органу влади) і деякі спеціальні строки звернення до суду, а нормою статті 123 КАС України - наслідки їх пропуску, що полягають у фактичному недопуску до судового розгляду спорів, за якими строк звернення до суду минув.

Відповідно до ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3).

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 ПК України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов`язань, які становлять 1095 днів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та встановлено судом першої інстанції заходи досудового врегулювання спору позивачем не вживались.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).

Верховний Суду в постанові від 27 січня 2022 року по справі №160/11673/20 зазначив, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, судова палата відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а та сформулювала такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

В обґрунтування заяви про поновлення строків позовної давності позивач зазначала про те, що з січня 2018 року по січень 2022 року фактично проживала за іншою адресою та не могла отримувати поштову кореспонденцію, водночас про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень дізналась в січні 2022 року після отримання ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі №580/11028/21 за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Враховуючи викладене ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для визнання поважними підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Черкаський окружний адміністративний суд заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задовольнив частково оскільки дійшов висновку про неналежне направлення частини податкових повідомлень-рішень позивачу, а саме:

- відповідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення податкові повідомлення-рішення від 07 травня 2019 року №0-2306 та №0-2306, вручені 22 травня 2019 року Сіренко, проте, матеріали справи не містять доказів, що позивач уповноважувала вказану особу представляти її інтереси;

- відповідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення податкові повідомлення-рішення від 14 квітня 2020 року №0-2306 та №0-2306 вручені 15 травня 2020 року, проте рекомендоване повідомлення містить відмітку поштового відділення "вкладено в поштовий ящик".

Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Згідно з п. 70.1 ст. 70 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

За приписами пп. 70.2.4 п. 70.2 ст. 70 ПК України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Відповідно до п. 70.7 ст. 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пунктів 3, 5 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Враховуючи викладені вище обставини, контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №826/17798/18 та від 23 вересня 2021 року у справі №640/8096/19.

Крім того, Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 зазначено, що відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Як встановлено судом першої інстанції податкові повідомлення-рішення від 02 квітня 2018 року №0-2309, від 08 жовтня 2018 року №0-2306, від 06 квітня 2021 року №0-2306 та №0-2306 направлені позивачу рекомендованими листами з повідомленням про вручення на податкову адресу, а саме: АДРЕСА_1 , та отриманні останньою 26 травня 2018 року, 30 жовтня 2018 року та 17 червня 2021 року. Водночас апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 07 липня 2022 року.

Факт реєстрації позивача саме за вказаною адресою підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 .

Таким чином податкові повідомлення - рішення від 02 квітня 2018 року №0-2309, від 08 жовтня 2018 року №0-2306, від 06 квітня 2021 року №0-2306 та №0-2306 вручені ОСОБА_1 належним чином, а строк звернення до суду для зазначених податкових повідомлень-рішень з урахуванням зазначених висновків Верховного Суду сплинув.

Як вірно зазначено судом першої інстанції позивачем до заяви про поновлення строку звернення до суду не додано доказів зміни податкової адреси та звернення до податкового органу, про зміну податкової адреси на яку мали б надсилатися податкові повідомлення-рішення, тому доводи апелянта про поважність причин пропуску строку звернення до суду у зв`язку з зміною місця проживання не є поважними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для залишення позовної заяви в частині без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку