Справа № 640/35200/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 серпня 2022 року справа №640/35200/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доПриватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича (далі по тексту - відповідач, Приватний виконавець)
третя особаОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_2.)
провизнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 листопада 2021 року у виконавчому провадженні №67469061
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваної постанови, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач порушив вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відкрив виконавче провадження не за місцем проживання перебування боржника - фізичної особи.

Ухвалою від 07 грудня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв адміністративну справу до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі №640/35200/21; залучив до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов зазначив, що при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 боргу, встановлено наявність у боржника майна (майнових прав), що належить йому на праві власності та перебуває у межах територіальності виконавчого округу м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Постановою Приватного виконавця від 10 листопада 2021 року ВП №67469061 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №2820, виданого 02 листопада 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 096 000,00 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що виконавчий напис приватного нотаріуса №2820, виданий 02 листопада 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2 096 000,00 грн. набрав чинності 02 листопада 2021 року. Також у постанові зазначено, що згідно заяви стягувача, боржнику належить частка в статутному капіталі ТОВ «Міжнародний Брокерський Центр», що зареєстровано за адресою: 04053, м. Київ, узвіз Вознесенський, будинок 3/5.

Не погоджуючись із вказаною постановою приватного виконавця, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред`явлених позовних вимог, звертає увагу на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини першої статті 3 України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим органом приватного виконавця Яцишина Андрія Миколайовича є місто Київ.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, позивач - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач зазначає, що при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу, встановлено наявність у боржника майна (майнових прав), а саме частки у статутному капіталі ТОВ «Міжнародний Брокерський Центр» (код за 0), яке зареєстроване за адресою: м. Київ, узвіз Вознесенський (вул. Смирнова-Ласточкіна), буд. 3/5, тобто перебуває в межах територіальності виконавчого округу м. Києва.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 Цивільного кодексу України).

Стаття 139 Господарського кодексу України надає визначення майна у сфері господарювання. Майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Господарського кодексу України особливим видом майна суб`єктів господарювання є цінні папери.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний фонд, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до частини першої статті 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Враховуючи викладене, частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є об`єктом цивільних прав, тобто є майном у розумінні положень статті 190 Цивільного кодексу України.

Оскільки приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням майна боржника, суд приходить до висновку, що відповідач не порушив вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо територіальності під час відкриття виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що постанова від 10 листопада 2021 року ВП №67469061 про відкриття виконавчого провадження прийнята у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Суддя В.А. Кузьменко