Справа № 640/18743/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 640/18743/21

адміністративне провадження № К/990/22873/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради до Антимонопольного комітету України, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжирінг» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду з адміністративним позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 02 червня 2021 року №12416-р/пк-пз, прийняте за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Будінвест Інжирінг» від 20 травня 2021 №UA-2021-03-24-008445-b.b2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2022 року, в позові відмовлено.

16 серпня 2022 року Департамент подав касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення ними норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в задоволенні позову.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України щодо розгляду скарги учасника торгів.

Справу розглянуто судами за правилами загального позовного провадження.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив, що у цій справі суди застосували положення статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі», без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми, сформованого у господарській справі №922/2987/20.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе, за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі» сформованого у господарській справі №922/2987/20, установлено, що у такий висновок сформовано за обставин, що не є подібними до спірних правовідносин, так як відсутні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Так, у справі №922/2987/20 вирішувався спір між замовником та переможцем публічних торгів, який виник через те, що замовник на власний розсуд відмінив закупівлю через неможливість усунення порушень законодавства з питань публічних закупівель. Підставою такого рішення стало те, що інший учасник в судовому порядку оскаржив рішення Антимонопольного комітету України про відхилення його скарги на рішення замовника про визначення переможцем торгів іншого учасника. Разом з тим, на час відміни закупівлі між замовником (відповідачем у цій справі) та переможцем конкурсу (позивачем у цій справі) вже було укладено договір. Отже, у цьому спорі вирішувалися питання, пов`язані з господарською діяльністю між двома суб`єктами господарювання та оскаржувалося рішення, прийняте не суб`єктом владних повноважень.

Натомість у цій справі, Департамент оскаржує рішення контролюючого органу - Антимонопольного комітету України, яким установлено порушення, допущені саме позивачем (замовником) під час оганізації та проведення ним процедури закупівлі. Тобто в цій справі вирішуються питання дотримання замовником самої процедури проведення публічних торгів, визначеної Законом України «Про публічні закупівлі», тому цей спір є публічно-правовим і не має ознак господарського спору.

Отже висновки Верховного Суду у справі №922/2987/20 щодо застосування положень статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі» не є застосовними до спірних правовідносин через те, що вирішуючи цей спір, суди виходили з інших мотивів та, ухвалювали рішення за інших обставин, що пов`язані саме з господарською діяльністю. Тобто зміст спірних правовідносин у цій справі у порівнянні з наведеними заявником прикладом справи є відмінним.

Інші аргументи скарги зводяться до неповного з`ясування судами обставин справи, доводів щодо неправильної оцінки доказам у справі та незгоди з висновками судів щодо недотримання позивачем вимог законодавства з питань публічних закупівель. Такі мотиви мають суб`єктивний характер та свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Департамент не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради до Антимонопольного комітету України, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест Інжирінг» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко