Справа № 420/25181/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/25181/21
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року по справі № 420/25181/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії та виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум з дати, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви про призначення пенсії, з 02 вересня 2021 року;

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. щодо не застосування при обчисленні та нарахуванні пенсії позивачу індексації наростаючим підсумком протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відновити з 08.08.2011 року індексацію пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наростаючим підсумком, вважаючи місяцем підвищення пенсії - січень 2011 року та провести донарахування та виплатити безпідставно утримані суми індексації з 08.08.2011 р. без зміни базового місяця для проведення індексації з урахуванням проведених виплат;

- визнати рішення відповідача, оформлене протоколом комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача суми переплати в розмірі 4346грн.68коп. протиправним та його скасувати. Відновити порушене право позивача в спосіб стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. на користь пенсіонера ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно утримані кошти в розмірі 4346 грн. 68 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачка у позовній заяві зазначала, що після досягнення позивачкою пенсійного віку, який надає їй право на призначення пенсії за віком, позивачка звернулась із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, стосовно переходу на пенсію за віком після призначення пенсії у 2011р. як працівнику органів місцевого самоврядування. При переході на пенсію за віком Головним управлінням застосовано показник заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за три роки 2014-2016 роки, хоча за нормами Закону №1058 позивачка звернулась вперше у вересні 2021 року.

Крім цього, представник позивачки вказує, що за період виплати пенсії їй не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а з березня 2021 року виплачувалась фіксована індексація, розмір якої розраховано не у відповідності до норм чинного законодавства.

Також зазначала, що у 2015 році позивачкою на підставі цивільно-правових договорів було надано разові послуги, за що отримано відповідну винагороду, яка отримувачем послуг помилково проведена у бухгалтерії як заробітна плата. З цієї підстави протокольним рішенням від 20.11.2015 року було вирішено утримати від позивачки суму переплати по пенсії у розмірі 4346,68 грн. Проте, позивачка не укладала трудові відносини, а помилка бухгалтерії не дає підстави утримувати належні їй суми пенсії.

04.01.2022 року на адресу суду першої інстанції від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначав, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заявленої позиції представник вказував, що показник заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, розраховується станом на момент призначення пенсії, а позивачці пенсію вперше було призначено у 2011 році, тому і показник розраховується за 2014-2016 роки згідно Прикінцевих положень Закону №1058.

Крім цього, сума індексації по пенсії має виплачуватись за пенсії, призначені виключно на підставі Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як до звернення 02.11.2021 року позивачка отримувала пенсію як працівник органів місцевого самоврядування.

В контексті утримання суми переплати по пенсії у розмірі 4346,68 грн. представник відповідача наголосив на обов`язку пенсіонера надати інформацію про трудові відносини, у яких він перебуває. За фактом встановлення отримання заробітної плати пенсійним органом було утримано суму пенсії, виплачену у серпні, жовтні та листопаді 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнив частково.

Визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії та виплатити їй різницю пенсії з урахуванням проведених сум.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації пенсії з 08.08.2011 року ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити з 08.08.2011 року індексацію пенсії ОСОБА_1 .

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оформлене протоколом комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , на користь відповідача суми переплати в розмірі 4346 грн. 68коп.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти в розмірі 4346 грн.68 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, визначені у ст. 122-123 КАС України, якими передбачено залишення без розгляду позовної заяви у разі подання позову з пропущенням строку звернення до адміністративного суду оскільки у відзиві на позовну заяву Головним управлінням зазначалось про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, проте суд першої інстанції не надав правової оцінки таким доводам;

- рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління №25 від 03.11.2021 є необґрунтованим, оскільки при переведенні з одного виду пенсії на інший, застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому розраховуючи пенсію позивача за віком, Головне управління правильно застосувало показник середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки, як це передбачено ч. 3 ст. 45 Закону №1058;

- рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління нарахувати та виплатити позивачу з 08.08.2011 індексацію пенсії є необґрунтованим оскільки індексація пенсій згідно чинного законодавства здійснюється виключно шляхом щорічного проведення перерахунку шляхом підвищення показника середньої заробітної плати, при цьому будь-які «індексаційні доплати» законодавством не передбачені;

- рішення Головного управління про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат № 180 від 20.11.2015 безпідставно скасовано судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, оскільки внаслідок зловживань з боку позивачки, які полягають у неповідомленні пенсійного органу про факт влаштування на роботу, у період з 01.08.2015 по 30.11.2015 у позивачки виникла переплата пенсії у розмірі 4346,68 грн. Факт працевлаштування та звільнення визнано позивачем у заяві від 09.01.2016 (арк. 93 копії пенсійної справи).

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

08.08.2011 року позивачці було призначено пенсію за віком як службовцю органів місцевого самоврядування згідно Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

За період з 08.08.2011 року по березень 2021 року індексація пенсії позивачці не нараховувалась та не виплачувалась.

02.11.2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (т.1 а.с.268).

03.11.2021 згідно рішення №25 пенсію за віком позивачці призначено у сумі 8544,01 грн. (Т.1 а.с.281). Пенсію обчислено з урахуванням стажу роботи 39 років 8 місяців 17 днів та середньомісячної заробітної плати 20183,91 грн., показник заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, розрахований за 2014-2016 роки.

Крім цього, за результатом проведення аналізу 10.09.2021 року позивачкою встановлено, що пенсія у грудні 2015 березні 2016 року позивачці виплачувалась не у повному обсязі, оскільки рішенням комісії №180 від 20.11.2015 року вирішено утримати з позивачки суму пенсії 4346,68 грн., оскільки у серпні-листопаді 2015 року позивачка отримувала заробітну плату (а.с.59, 89).

Не погоджуючись із рішеннями від 20.11.2015 року, рішенням від 03.11.2021 року та невиплатою індексації грошового забезпечення, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи вимогу позивачки про визнання протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 25 від 03.11.2021р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.12.2018 року у справі № 520/12961/16-а, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 40 Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У відповідності до ст. 45 Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм, на думку суду першої інстанції, свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, позивачці було призначено пенсію відповідно до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивачка звернулась вперше.

Таким чином, при вирішенні питання про призначення позивачці у 2021 році пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону.

Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідач допустив протиправні дії, а належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області призначити позивачці пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії та виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум (а саме за 2018-2020 роки).

Щодо позовних вимог про сплату індексації грошового забезпечення суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку №1078 у разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, у період з 08.08.2011 року індексація грошового забезпечення позивачці не виплачувалась. Представник відповідача наголосив, що сума індексації по пенсії має виплачуватись за пенсії, призначені виключно на підставі Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як до звернення 02.11.2021 року позивачка отримувала пенсію як працівник органів місцевого самоврядування.

Зокрема, представник посилався на ч. 2 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», де вказано, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На думку суду першої інстанції, вказана норма дійсно визначає особливий механізм підвищення суми пенсії через її перерахунок, однак встановлює такий механізм лише для пенсії, призначеної згідно Закону №1058. Те, що вказаний механізм не застосовується до інших пенсій, не виключає необхідність виплати суми індексації на загальних підставах при отриманні інших видів пенсії, зокрема згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Крім того, судом зазначено, що абзац 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не конкретизує, що індексації підлягають лише пенсії, призначені згідно Закону №1058, а вказує на всі види пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка, отримуючи пенсію згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», за наявності відповідних обставин мала право на отримання сум її індексації.

Також зазначив, що у даному контексті вирішення питання щодо базового місяця для обчислення індексації є передчасним, адже порушено право позивачки на отримання сум індексації пенсії як такої, тому суд дійшов висновку про наявність підстав визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації пенсії з 08.08.2011 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити з 08.08.2011 року індексацію пенсії ОСОБА_1 .

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, №180 від 20.11.2015 р. суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи встановлено, що у серпні 2015 року позивачка надавала послуги згідно цивільно-правового договору №971328 від 01.08.2015 року (Т.1 а.с.56-57), а у жовтні-листопаді 2015 року згідно договору №800971328 (т.1 а.с.55).

При цьому, як зазначає позивачка, суми винагороди помилково було обліковано як заробітну плату отримувачем послуг.

Аналізуючи вказані правовідносини судом першої інстанції зазначено, що позивачкою не оформлювалися трудові відносини із контрагентами за цивільно-правовими договорами, адже позивачка надавала разові послуги. При цьому, накази про прийняття на роботу та звільнення не приймались, відповідні записи у трудовій книжці відсутні.

Також вказано, що дійсно, з огляду на помилку при проведенні обліку Головне управління має інформацію про отриману заробітну плату, проте фактично трудових відносин між позивачкою та контрагентом за договором не було, а в діях пенсіонера відсутні зловживання та недостовірні дані не надавались. Як наслідок, підстави для утримання коштів за оскаржуваним рішенням були відсутні.

З огляду на це окружний адміністративний суд дійшов висновку про наявність підстав визнати рішення відповідача, оформлене протоколом комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача суми переплати в розмірі 4346 грн.68 коп. протиправним та скасувати. Як наслідок, суд першої інстанції вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , безпідставно утримані кошти в розмірі 4346 грн. 68 коп.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст. 40 Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до положень ст. 45 Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, позивачці було призначено пенсію відповідно до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивачка звернулась вперше.

Таким чином, при вирішенні питання про призначення позивачці у 2021 році пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону.

Вказані висновку кореспондуються з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеними у постанові від 18.12.2018 року у справі № 520/12961/16-а.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , а також зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області призначити позивачці пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії та виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум (а саме за 2018-2020 роки).

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління нарахувати та виплатити позивачу з 08.08.2011 індексацію пенсії є необґрунтованим.

В обґрунтування вказаних доводів зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення № 1667 індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, безпосередньо законом, на якій посилається позивач як на підставу для нарахування індексації, визначено що індексація пенсій проводиться виключно шляхом підвищення розміру пенсії, що передбачений Законом № 1058

Також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058 для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Отже, індексація пенсій згідно чинного законодавства здійснюється виключно шляхом щорічного проведення перерахунку шляхом підвищення показника середньої заробітної плати, при цьому будь-які індексаційні доплати законодавством не передбачені.

Таким чином, на думку апелянта, в поведінці Головного управління, що виражена у незастосуванні до позивача індексації наростаючим підсумком, відсутні ознаки протиправної бездіяльності, оскільки такі дії не передбачені законодавством.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно статті 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку №1078 у разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачем, у період з 08.08.2011 року індексація грошового забезпечення позивачці не виплачувалась.

Отже, доводи апелянта про порядок проведення індексації пенсії шляхом щорічного проведення перерахунку, або індексації наростаючим підсумком є передчасними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка, отримуючи пенсію згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», за наявності відповідних обставин мала право на отримання сум її індексації.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про передчасність вирішення питання щодо базового місяця для обчислення індексації.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити з 08.08.2011 року індексацію пенсії ОСОБА_1 .

Окрім того, в апеляційні скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління нарахувати та виплатити позивачу з 08.08.2011 індексацію пенсії є необґрунтованим оскільки індексація пенсій згідно чинного законодавства здійснюється виключно шляхом щорічного проведення перерахунку шляхом підвищення показника середньої заробітної плати, при цьому будь-які «індексаційні доплати» законодавством не передбачені.

Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 50 Закону №1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонеру до виплати.

Рішенням комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 вирішено утримати з позивачки суму пенсії 4346,68 грн., оскільки у серпні-листопаді 2015 року вона отримувала заробітну плату (т.1, а.с.59, 89).

Відповідно до довідки №1500-0403-8/146579 від 22.11.2021 року у грудні 2015 року утримано суму 1200,45 грн, у січні 2016 1216,29 грн., у лютому 2016 1882,12 грн., у березні 2016 року 47,82 грн. (т.1 а.с.60).

Як встановлено судом першої інстанції, у серпні 2015 року позивачка надавала послуги згідно цивільно-правового договору №971328 від 01.08.2015 року (Т.1 а.с.56-57), а у жовтні-листопаді 2015 року згідно договору №800971328 (т.1 а.с.55).

При цьому, як зазначає позивачка, суми винагороди помилково було обліковано як заробітну плату отримувачем послуг.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не оформлювалися трудові відносини із контрагентами за цивільно-правовими договорами, накази про прийняття на роботу та звільнення не приймались, відповідні записи у трудовій книжці відсутні.

Крім того, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано доказів на спростування вказаних обставин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що фактично трудових відносин між позивачкою та контрагентом за договором не було, а в діях пенсіонера відсутні зловживання та недостовірні дані не надавались. Як наслідок, підстави для утримання коштів за оскаржуваним рішенням були відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав визнати рішення відповідача, оформлене протоколом комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , на користь відповідача суми переплати в розмірі 4346 грн. 68 коп. протиправним та скасувати, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти в розмірі 4346 грн. 68 коп.

Доводи апеляційної скарги.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, визначені у ст. 122-123 КАС України, якими передбачено залишення без розгляду позовної заяви у разі подання позову з пропущенням строку звернення до адміністративного суду оскільки у відзиві на позовну заяву Головним управлінням зазначалось про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, проте суд першої інстанції не надав правової оцінки таким доводам.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління щодо незастосування при обчисленні та нарахуванні пенсії позивачу індексації наростаючим підсумком та зобов`язати Головне управління відновити з 08.08.2011 індексацію пенсії із базовим місяцем підвищення пенсії січень 2011 року підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами апелянта з огляду на наступне.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права(статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду з вищевказаною вимогою.

Вказана позиція узгоджується з висновками КАС ВС викладеними у постанові від 19.03.2019 у справі № 806/1952/18.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що позовна вимога про визнання протиправним рішення Головного управління №180 від 20.11.2015 про стягнення з позивача надміру виплачених сум пенсій у сумі 4346, 68 грн. також підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строку відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на наступне.

Як зазначає представник позивачки в позові, позивач дізналась про відрахування з пенсії лише після отримання відповіді Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 22.11.2021 на адвокатський запит від 16.11.2021 № 401.

Вказані твердження представника позивача підтверджуються відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України №1500-04-03-8/146579 від 22.11.2021 (т.1, а.с. 59-60), а також роздруківкою вхідного електронного листа, з якого вбачається, що вказана відповідь на адвокатський запит надійшла 07.12.2021 о 18:12 год. (а.с. т.1, а.с. 61).

При цьому, згідно даних АТ «Укрпошти» з позовом до суду з зазначеною вимогою представник позивачки звернулась 08.12.2021, тобто у найкоротший термін після отримання відповіді на адвокатський запит.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , додані відповідачем до відзиву на позовну заяву (т.1, а.с. 119-289), не містять доказів отримання позивачкою нарочно, або поштою, чи будь-яким іншим способом, повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про прийняте рішення комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, оформлене протоколом від 20.11.2015 №180.

Таким чином, відповідачем жодним чином не доведено отримання ОСОБА_1 рішення органу ПФУ від 20.11.2015 № 180, у інший строк, аніж зазначається представником позивачки у справі, не доведено факту, що позивач міг знати або повинен був знати про прийняте пенсійним органом рішення раніше дати, яка зазначена представником ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для залишення позову без розгляду на підставі ч. 2 ст. 122 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року по справі № 420/25181/21 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року по справі № 420/25181/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.