Справа № 640/8934/22
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року м. Київ № 640/8934/22

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдінг»
доКиївської митниці
про визнання протиправними та скасування рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдінг» звернулось до суду з даним позовом, якому просить:

1) визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про коригування митної вартості товарів №UA 100380/2022/000470/2 від 02.01.2022, № UA100380/2022/000471/2 від 02.01.2022, № UА100380/2022/000472/2 від 02.01.2022;

2) визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) № UA100380/2022/000002 від 02.01.2022, № UA100380/2022/000003 від 02.01.2022, № UA100380/2022/000004 від 02.01.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 відкрито спрощене провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення норм Митного кодексу України, було необґрунтовано використано резервний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. Позивач також зазначає, що у відповідача не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти позову заперечував, про що надав до матеріалів справи письмовий відзив в якому посилається на те, що позивачем не дотримані вимоги ч.2 ст.53 МК України в частині надання всіх необхідних для митного оформлення документів для підтвердження обраного методу визначення митної вартості.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір на підстав наявних письмових доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 між ТОВ «СЕГМЕНТ ТРЕЙДІНГ» (Комітент) та ТОВ «ЛЮКСОМ МЕНЕДЖМЕНТ» (Комісіонер) укладений договір комісії №2021-2211-1, пунктом 1.1 якого передбачено, що Комісіонер бере на себе зобов`язання від свого імені і за рахунок Комітента знаходити за межами митного кордону України і реалізовувати доставку на митну територію України Товар, необхідний Комітенту у відповідності з технічними і якісними характеристиками за найменуваннями і у кількості, а також здійснювати всі необхідні платежі для митного оформлення товару.

Пунктом 2.1.3 договору комісії №2021-2211-1 від 22.11.2021 обумовлено, що вантажоотримувачем товару є комітент - ТОВ «СЕГМЕНТ ТРЕЙДІНГ».

Відповідно до пункту 2.2.2 договору комісії № 2021-2211-1 від 22.11.2021 комітент (ТОВ «СЕГМЕНТ ТРЕЙДІНГ») зобов`язаний прийняти Товар у продавця-нерезидента, сплатити митні платежі, мито, податок на додану вартість при митному оформленні товару (якщо ці платежі не сплачені Комісіонером) і виплатити Комісіонеру винагороду за здійснену послугу.

22.11.2021 між компанією AGRIGLOBE FZ-LLC, Об`єднані Арабські Емірати (Продавець) та ТОВ «ЛЮКСОМ МЕНЕДЖМЕНТ» (Покупець) укладений контракт №YS-11, пунктом 1.3 якого передбачено, що згідно чинного Контракту Продавець продає, а Покупець купляє Товар згідно Інвойсів/Специфікацій до Контракту на кожну поставку.

Відповідно до пункту 1.1 контракту № YS-11 від 22.11.2021 цей контракт укладається в рамках виконання договорів комісії.

В пункті 2.1 контракту №YS-11 від 22.11.2021 зазначено, що вид, кількість, ціна, вартість Товару, узгоджується між Продавцем і Покупцем і фіксується в інвойсах до Контракту. Ціна Товару включає вартість упаковки, маркування, усі ліцензійні платежі за використання торгових марок.

Пунктом 6.2 контракту № YS-11 від 22.11.2021 передбачено, що умови поставки згідно цього Контракту обумовлюються сторонами для кожної окремої поставки в інвойсі до Контракту згідно з правилами Інкотермс 2020.

В рамках спірних правовідносин мають місце 3 поставки, відповідно позивачем до митного оформлення було подано 3 митні декларації, а відповідачем було прийнято три оскаржувані рішення про коригування митної вартості і, як наслідок, картки-відмови.

Так, до Київської митниці декларантом подано митну декларацію №UA100380/2022/300010 від 02.01.2022.

Разом з митною декларацією № UA100380/2022/300010 від 02.01.2022 декларантом до митниці подані наступні документи, що підтверджується графою 44 МД:

- пакувальний лист (Packing list) б/н від 24.11.2021;

- рахунок-фактура (інвойс, invoice) № ХМЕ-40198/21 від 24.11.2021;

- коносамент № COSU від 22.11.2021;

- автотранспортна накладна №227 від 25.12.2021;

- декларація про походження товару №ХМЕ-40198/21 від 24.11.2021;

- контракт № YS-11 від 22.11.2021;

- специфікація (Specification) № UA-8227/11-12 від 24.11.2021;

- договір комісії № 2021-2211-1 від 22.11.2021;

- заява на проведення фізичного огляду б/н від 24.12.2021.

В подальшому за результатами розгляду поданих позивачем документів відповідач прийняв рішення коригування митної вартості товарів №UA 100380/2022/000470/2 від 02.01.2022, в якому застосував резервний метод визначення митної вартості товарів.

Крім того, До Київської митниці декларантом подано митну декларацію № UA100380/2022/300003 Г від 02.01.2022 (Додаткова декларація до попередньої митної декларації), в якій декларантом

Разом з митною декларацією (МД) № UA100380/2022/300003 від 02.01.2022 декларантом до митниці подані наступні документи (копії документів) (графа 44 МД): пакувальний лист (Packing list) б/н від 23.11.2021, рахунок-фактура (інвойс, invoice) № VEZ-98301/21/1 від 23.11.2021, коносамент № QOLU від 10.11.2021, автотранспортна накладна №901 іід 24.12.2021, декларація про походження товару № VEZ-98301/21/1 від 23.ї 1.2021, контракт № YS-11 від 22.11.2021, специфікація (Specification) № UA-4901/11-12 від 23.11.2021, договір комісії № 2021 -2211 -1 від 22.11.2021, заява на проведення фізичного огляду б/н від 24.12.2021.

За результатом розгляд поданих документів митним органом прийнято друге оскаржуване рішення про коригування митної вартості№ UA100380/2022/000471/2 від 02.01.2022, в якому застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів.

Третя поставка товару оформлена шляхом подання до Київської митниці декларантом митної декларації № UA100380/2022/300009 від 02.01.2022.

Разом із декларацією в підтвердження заявленої митної вартості були подані наступні документи:

- пакувальний лист №б/н від 22.11.2021;

- рахунок-фактура (інвойс, invoice) № RSJ-94756/21 від 22.11.2021;

- коносамент № COSU від 22.11.2021;

- автотранспортна накладна №490 від 25.12.2021;

- декларація про походження товару № RSJ-94756/21 від 22.11.2021;

- контракт №YS-11 від 22.11.2021;

- специфікація (Specification) № UA-3490/11-12 від 22.11.2021;

- договір комісії № 2021-2211-1 від 22.11.2021;

- заява на проведення фізичного огляду б/н від 24.12.2021.

Однак подані документи були відхилені відповідачем, як належні докази підтвердження заявленої митної вартості, наслідком чого стало третє оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA 100380/2022/000472/2 від 02.01.2022, згідно з яким митну вартість скориговано також за резервним методом.

Як зазначає відповідач та не заперечується позивачем, підставою для коригування митної вартості по всім трьом оскаржуваним рішенням стали наступні аналогічні обставини, а саме:

- в поданих до митного оформлення коносаментах №COSU, №COSU, № OOLU зазначено FREICHT PREPAID, що свідчить про те, що фрахт сплачено в порту відвантаження (здійснено попередню оплату), однак документів, що підтверджують таку оплату не було надано. Разом з тим, відповідно до змісту положень п. 2.1 контракту від 22.11.202 MYS-11 ціна товару включає вартість упаковки, маркування, усі ліцензійні платежі. Проте, не вказано про таку складову митної вартості товару, як вартість перевезення;

- пунктом 1.3 наданого зовнішньоекономічного договору передбачено наявність Специфікації, проте разом з митною декларацією такий документ не подано;

- пунктом 2.1 контракту передбачено зазначення в інвойсі виду товару, проте у наданому інвойсі зазначена лише загальна назва - взуття, сандалі, без конкретних характеристик товару;

- пунктом 6.3 контракту передбачено, що відправник товару вказується в інвойсі. Втім наданий до митного оформлення інвойс взагалі не містить відомостей про відправника товару;

- інвойс датований більш пізньою датою а ніж коносамент. Тобто документ, що підтверджує факт продажу товару був складений вже після складення документу про відправлення товару.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю наведених доводів відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході; торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який; можна визначити.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 4 статті 52 Митного Кодексу України встановлено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до частини 5 статті 57 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

При цьому, суд звертає увагу, що дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено що, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного Кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року № 689.

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару викладена Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 826/27058/15.

Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України, а саме статтею 53, заборонено.

Водночас, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 815/5791/17.

Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, в силу частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що позивачем в розумінні ч.2 ст.53 Митного кодексу України позивачем до митного оформлення були надані всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості.

Стосовно посилань митного органу на те, що в поданих до митного оформлення коносаментах №COSU, №COSU, № OOLU зазначено FREICHT PREPAID, що свідчить про те, що фрахт сплачено в порту відвантаження (здійснено попередню оплату), однак документів, що підтверджують таку оплату не було надано, суд зазначає наступне.

В специфікаціях (Specification) № UA-8227/11-12 від 24.11.2021, № UA-4901/11-12 від 13.11.2021, № UA-3490/11-12 від 22.11.2021 до контракту № YS-11 від 22.11.2021 зазначені умови поставки товарів - СРТ Одеса.

В рахунках-фактурах (інвойсах) № ХМЕ-40198/21 від 24.11.2021, № VEZ-98301/21/1 від 23.11.2021, № RSJ-94756/21 від 22.11.2021 також вказані умови поставки товарів - СРТ Одеса.

У підпункті А.4 «Перевезення» пункту А «Обов`язки продавця» умов поставки СРТ Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2020) зазначено: «Продавець зобов`язаний укласти або забезпечити укладання договору (контракту) перевезення товару з узгодженого пункту поставки, якщо такий є у місці поставки, до названого місця призначення чи, якщо узгоджено, до будь-якого пункту в такому місці. Договір (контракт) перевезення повинен бути укладений на звичайних умовах за рахунок продавця і передбачати перевезення звичайним маршрутом і звичайним способом, який використовується для перевезення даного типу товару, що продається».

В підпункті А.9 «Розподіл витрат» пункту А «Обов`язки продавця» умов поставки СРТ Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2020) зазначено: «Продавець зобов`язаний оплатити: b) транспортні та всі інші витрати, що виникають відповідно до статті А4, включаючи витрати на завантаження товару та витрати на гарантування безпеки перевезень».

У підпункті Б.4 «Перевезення» пункту Б «Обов`язки покупця» умов поставки СРТ зазначено: «Покупець не має жодного зобов`язання перед продавцем щодо укладення договору (контракту) перевезення».

Дійсно, в коносаментах (Bill of lading) №COSU від 22.11.2021, №OOLU від 10.11.2021, № COSU від 22.11.2021, які були надані до митниці разом з митними деклараціями, зазначено «Freight prepaid» («фрахт оплачений завчасно»), що означає вартість фрахту вже оплачена в порту навантаження.

Отже, в даному випадку, у зв`язку із застосуванням умов поставки товарів СРТ м. Одеса, Україна, продавець (компанія AGRIGLOBE FZ-LLC, Об`єднані Арабські Емірати) зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення.

Як наслідок, на думку суду, очевидним є той факт, що погоджуючи умови поставки СРТ м. Одеса, Україна, сторони зовнішньоекономічного контракту № YS-11 від 22.11.2021 виходили з того, що витрати на перевезення (транспортування) оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а також витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту іншого місця ввезення на митну територію України, вже включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а тому у митниці не було обґрунтованих підстав відокремлювати зазначені витрати від ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті та зобов`язувати позивача надавати окремі документи для підтвердження таких витрат, внаслідок чого доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно доводів відповідача про те, що пунктом 1.3 наданого зовнішньоекономічного договору передбачено наявність Специфікації, проте разом з митною декларацією такий документ не подано, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Так, в графі 44 митної декларації № UA100380/2022/300010 від 02.01.2022 декларантом, серед інших документів, зокрема, зазначено специфікація (Specification) №UA- 8227/11-12 від 24.11.2021.

Аналогічним чином, в графі 44 митних декларацій № UA100380/2022/300003 від 02.01.2022, № UA100380/2022/300009 від 02.01.2022 декларантом, серед інших документів, зокрема, зазначені специфікації (Specification) №UA-4901/11-12 від 23.11.2021, № UA- 3490/11-12 від 22.11.2021.

Крім того, в листах № 3 від 02.01.2022, № 2 від 02.01.2022, № 4 від 02.01.2022 декларант - ТОВ «СЕГМЕНТ ТРЕЙДІНГ» зазначав, що відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, декларантом були надані специфікації № UA-8227/11-12 від 24.11.2021, №UА-4901/11 -12 від 23.11.2021, № UA-3490/11-12 від 22.11.2021.

Також, оскаржувані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, містять перелік документів, наданих декларантом до Київської митниці, серед яких в переліку зазначені доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - специфікації № UA-8227/11-12 від 24.11.2021, № UA-4901/11-12 від 23.11.2021, № UA- 3490/11-12 від 22.11.2021.

За таких обставин доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що пунктом 2.1 контракту передбачено зазначення в інвойсі виду товару, проте у наданому інвойсі зазначена лише загальна назва - взуття, сандалі, без конкретних характеристик товару, на переконання суду є недоречними, адже жодним національним або міжнародним документом різниця між поняттям «вид товару» і «назва товару» не врегульовано, а тому дані доводи є лише суб`єктивною думкою особи, відповідальної за складення оскаржуваних рішень.

Посилання відповідача на те, що пунктом 6.3 контракту передбачено, що відправник товару вказується в інвойсі, втім наданий до митного оформлення інвойс взагалі не містить відомостей про відправника товару, судом відхиляються, адже інвойси містять інформаційну графу "Seller: Agriglobe FZ RAK" (продавець), який очевидно відповідно до умов спірних поставок СРТ-Одеса є відправником. При цьому, позивач не є особою, яка може об`єктивно впливати на момент оформлення інвойса. Таким чином, зазначення посадовою особою нерезидента, відповідальною за оформлення інвойса, графи "Seller", замість «Sender», не впливає на суть спірних правовідносин та не може бути підставою для коригування митної вартості.

З приводу доводів відповідача стосовно того, що інвойс датований більш пізньою датою а ніж коносамент, судом встановлено наступне.

Ухвалою від 06.07.2022 витребувано у позивача докази здійснення оплати за імпортований товар по кожному інвойсу окремо і письмові пояснення з приводу причин оформлення інвойсів після дат складання коносаментів.

Як пояснив позивач в наданих письмових поясненнях, в пункті 5.2 контракту дійсно зазначено, що на кожну партію товару Продавець зобов`язується надати інвойс і коносамент.

Проте, позивач не міг вплинути на заповнення посадовою особою нерезидента інвойсів і коносаментів та внести до них зміни.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується із тим, що розбіжності в датах складання інвойсу і коносамента не можуть бути підставою для висновку про заниження декларантом числових складових митної вартості товару, оскільки інвойс є розрахунково-платіжним документом і дата його складання може не співпадати з датою коносамента та МД країни відправлення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.08.2020 №815/3451/16.

Крім того, як зазначено в постанові Верховного Суду від 06.02.2020 №520/10709/18, наявність незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у документах наданих для митного оформлення, не повинно розцінюватись як обставина, що виключає достовірність усієї інформації, що міститься в документі.

Суд приймає до уваги те, що позивачем в повній мірі сплачено вартість товару по спірним трьом інвойсам, на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи надано Інформаційну довідку ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» про переказ коштів в іноземній валюті від 06.06.2022, внаслідок чого відсутні будь-які обґрунтовані доводи на користь того, що заявлена позивачем митна вартість могла бути занижена.

Виходячи з викладеного, на думку суду, надані позивачем документи спростовують доводи відповідача про непідтвердження позивачем числових значень складових митної вартості товару, а посилання відповідача виключно на неналежність оформлення прайс-листа, в розумінні ст.53 МК України, не може бути підставою для витребування документів та більше того не може бути підставою для коригування митної вартості.

Крім того, як вбачається із відзиву відповідача, джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару є митні декларації, наявні в базі даних відповідача, митне оформлення по який вже завершено.

Проте, по перше, оскаржувані рішення взагалі не містять в собі гр.33, а по друге, відзив не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, тощо.

До того ж, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару, та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

Також, наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, довгострокові відносини - договір не на одну поставку, тощо).

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач не мав обґрунтованих підстав вважати непідтвердженим значення складових митної вартості товару.

Зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, судом встановлено, що відповідачем не надано належної оцінки поданим позивачем документам та не встановлено конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною, визначеною позивачем.

Водночас документи, подані позивачем разом із митною декларацією до митного оформлення підтверджують, що визначена позивачем у ній митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

З огляду на викладене, суд зазначає, що висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі відомостей про ціну товару, що імпортувався за митними деклараціями, що оформлялися є протиправними.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16.

За таких підстав та враховуючи, що вказані вище твердження відповідача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару оскаржувані рішення не містять, суд приходить до висновку, що подані декларантом документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за заявленою ціною, а тому оскаржувані рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA 100380/2022/000470/2 від 02.01.2022, №UA100380/2022/000471/2 від 02.01.2022, № UА100380/2022/000472/2 від 02.01.2022.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці № UA100380/2022/000002 від 02.01.2022, №UA100380/2022/000003 від 02.01.2022, № UA100380/2022/000004 від 02.01.2022.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдінг» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 17 316,76 грн (сімнадцять тисяч триста шістнадцять грн 76 коп.). за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегмент Трейдинг» (, адреса: м. Київ, Харківське шосе, 182).

Київська митниця (03124, м. Київ, бул. Варцлава Гавела, 8-а, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович