Справа № 640/25600/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року м. Київ № 640/25600/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БАРРЕЛЬ ГРУП"
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2021 року № ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "БАРРЕЛЬ ГРУП" з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2021 року № .

Позовні вимоги обґрунтовано незгодою позивача з висновками, складеними за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "БАРРЕЛЬ ГРУП" та застосованою до нього сумою (розміром) податкового зобов`язання з податку на прибуток.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовче засідання.

03 грудня 2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому Головного управління ДПС у м. Києві в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Відзив обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення Головного управління ДПС у м. Києві було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

14 грудня 2021 року ТОВ "БАРРЕЛЬ ГРУП" подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач не погоджувався з доводами відповідача та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

16 лютого 2022 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

У зв`язку з поданням позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявки у судове засідання відповідача, суд на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі направлень від 30.03.2021 №5709/26-15-07-01-05, №5758/26-15-07-10-02, 365759/26-15-10-03, №5761/26-15-07-09-06, від 29.06.2021 №11725/26-07-08-03, №11727/26-15-04116 та наказу від 15.03.2021 року № 2050-п проведено

документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРРЕЛЬ ГРУП", за результатами якої складено акт від 23.07.2021 року № 57565/Ж5/26-15-07-01-03/39354001 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРРЕЛЬ ГРУП" (код за )».

Висновками даного акту перевірки встановлено порушення ТОВ "БАРРЕЛЬ ГРУП" вимог:

п.44 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, п.1. ст.9. Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами та доповненнями, п.2.2. ст.2 п. 2.1 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704, п.4, п.б, п.7, п.9, п.18 та п.19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств в періоді, що перевірявся на загальну суму 2 191 953 грн., у тому числі за 2019 рік у сумі 2 191 953 гривень.

12 серпня 2021 року Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі висновків акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 та п. 123.2 ст.123 Податкового кодексу України ТОВ "БАРРЕЛЬ ГРУП" збільшено розмір грошового зобов`язання за платежем податок з податку на прибуток на загальну суму 2 739 941, 25 грн., в тому числі 2 191 953, 00 грн. за податковими зобов`язаннями та 547 988, 25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач їх оскаржив до суду.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст.44 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

При цьому, за п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затв. наказом Міністерства фінансів України № 246 від 20.10.1999р. (із змінами та доповненнями), запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затв. наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000р. (із змінами та доповненнями), зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктом 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затв. наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999р. (із змінами та доповненнями) визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013р. (із змінами та доповненнями), фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.

Пунктом 135.1 ст.135 ПК України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом №996-ХIV.

Згідно з ч. 2ст. 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

В розумінні статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст.9 вказаного Закону бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити встановлені обов`язкові реквізити.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88).

В розумінні п.2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

З огляду на викладене, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV, яка кореспондує п. 2.4 Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які містять дві обов`язкові ознаки: вони мають містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Як встановлено з акту перевірки, позивач є імпортером нафтопродуктів нафтопродуктів (пальне дизельне, бензин, газ) та придбавало нафтопродукти і подібні продукти (пальне дизельне, бензин, газ скраплений) у вітчизняних постачальників.

Під час перевірки, податковим органом було встановлено відображення в обліку на рахунку 92 «Адміністративні витрати», як адміністративні витрати та відображення в обліку на рахунку 93 «Витрати на збут», як витрати на збут з такими контрагентами: ТОВ «АВТО-ПЛЮС», ПП «АРТОН МЕГАСІТІ», ПАТ «Гештальт СК», ФОП ОСОБА_1 , ДП «Дніпропетровський орган з сертифікації залізничного транспорту», ТОВ «ЕВЕРІС», ТОВ «ІМПЕРІАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ», ТОВ «КАРГО ТРАФІК ГРУП», ТОВ «КНХ», ОСОБА_2 , МТ- Рівнопілля, ТОВ «ОЛЕКСІМ Україна», ТОВ «ПЕТРОЛ ТРАНС», ПрАТ «АСК ІНГО Україна», ТОВ «Пропан-сервіс», ДП «Рівненський НВЦ стандартизації», ТОВ «СД-ТРАНС», ТОВ «Сервіс-Чемпіон», ТОВ «Торгівельна енергетична компанія України», ДП «Укрметртестстандарт», ТОВ «Фастівська нафтобаза», філія ГІОЦ АТ «Укрзалізниця», філія ЄРЦ ПАТ «Укрзалізниця», страхова група «Ю Би Ай».

З метою отримання всіх первинних документів та договорів (додатків, додаткових угод до них, тощо), письмових пояснень та їх документального підтвердження, щодо віднесення підприємствам до складу витрат на збут та адміністративних витрат, витрати на транспортування, страхування, охорону, зберігання запасів, які мають безпосереднє відношення до придбання товару та надання документів щодо формування собівартості товарів (послуг), калькулювання в розрізі видів продукції, товарів (послуг, об`єктів) за елементами витратив т.ч. матеріальні витрати, транспортно-заготівельні, зворотні відходи, витрати на оплату праці, інше (розшифрувати), податковим органом представнику ТОВ «БАРРЕЛЬ ГРУП» за довіреністю б/н від 30.03.2021 ОСОБА_3 було вручено запит № 3 від 12.07.2021 та повторно запит № б від 15.07.2021 року.

Листом 16.07.2021 б/н від б/д підприємство повідомило, що ТОВ «Фастівська нафтобаза» (договір №03.01.2020-01 від 03.01.2020) та ТОВ «Олексім Україна» (договір №27/05-2019-106 від 27.05.2019р) надавали послуги по зберіганню ПММ.

Також ТОВ «БАРРЕЛЬ ГРУП» повідомило, що витрати зберігання - стаття витрат обігу, що належить до умовно-постійних статей витрат і прямо не залежить від обсягів оптової реалізації, тому безпосередньо віднесено на рах. 93.

ТОВ «Карго трафік груп», ТОВ «КНХ», ТОВ «Пропан сервіс», ТОВ «СД транс», ТОВ «Сервіс-чемпіон», ТОВ «Торг енергетична компанія України», ТОВ «Петрол транс», ТОВ «Авто плюс» здійснювали послуги по транспортуванню продукції до покупця, що теж належить до витрат на збут.

ПРАТ АСК ІНГО Україна це страхування транспортних засобів, що передано в оренду.

ПП «АРТОН МЕГАСІТІ» та ПАТ «СК Гештальт» надано послуги охорони при транспортуванні ПММ.

ТОВ «Гардія СК» та страхова група «Ю Би Ай» - це обов`язкове страхування вантажу на залізниці.

Філії ЄРЦ ПАТ Укрзалізниця, надавались послуги залізничного транспорту, транспортування ПММ до місця їх використання, так і до покупця.

Ці витрати були у одному звітному періоді було прийнято рішення відобразити всі ці суми на рахунку 93.

Решта послуг контрагентів із запиту відображено на рах. 92

ТОВ «Сіріус пульт» надано послуги охорони (сигналізація та тривожна кнопка) офіса за юридичною адресою підприємства.

ФОП ОСОБА_4 надано послуги перевезення при зміні адреси.

ТОВ «КОУН» це витрати на ТО транспортного засобу.

ФОП «Джулай» це витрати на переклад та нотаріальне завірення документів.

ТОВ «Еверіс» це послуги брокерів.

Інтернет - інвест - реєстрація доменного імені.

У той же час, як встановлено актом перевірки, ТОВ «БАРРЕЛЬ ГРУП» не надано первинних документів, а саме щодо послуг з охорони при транспортуванні ПММ, не надано до перевірки первинних документів та документів щодо об`єктів та місць охорони, при транспортування залізничним транспортом, про що було складено відповідний акт №3523/ж6/26-15-07-01-03 від 16.07.2021.

Вказане вище і стало підставою для складання податковим органом висновку про заниження позивачем за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року податку на прибуток у сумі 2 191 953 грн., у тому числі за рік 2019 рік.

Надаючи оцінку правомірності вказаним висновкам, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що позивач у період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року здійснював господарську діяльність з постачання, перевезення, прийняття, обліку нафтопродуктів, а тому відповідно до вказаних правовідносин має застосовуватись порядок приймання та транспортування нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, що врегульований Інструкцією №281/171/578/155.

Окрім цього, суд звертає увагу, що позивачем надано первинні документи, що підтверджують правомірність здійснення його господарської діяльності з такими контрагентами, як ТОВ «АВТО-ПЛЮС», ПП «АРТОН МЕГАСІТІ», ПАТ «Гештальт СК», ФОП ОСОБА_1 , ДП «Дніпропетровський орган з сертифікації залізничного транспорту», ТОВ «ЕВЕРІС», ТОВ «ІМПЕРІАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ», ТОВ «КАРГО ТРАФІК ГРУП», ТОВ «КНХ», ОСОБА_2 , МТ- Рівнопілля, ТОВ «ОЛЕКСІМ Україна», ТОВ «ПЕТРОЛ ТРАНС», ПрАТ «АСК ІНГО Україна», ТОВ «Пропан-сервіс», ДП «Рівненський НВЦ стандартизації», ТОВ «СД-ТРАНС», ТОВ «Сервіс-Чемпіон», ТОВ «Торгівельна енергетична компанія України», ДП «Укрметртестстандарт», ТОВ «Фастівська нафтобаза», філія ГІОЦ АТ «Укрзалізниця», філія ЄРЦ ПАТ «Укрзалізниця», страхова група «Ю Би Ай» (договори, акти наданих послуг, рахунки на оплату, акти звірки страхових платежів, бордеро, ТТН на відпуск нафтопродуктів, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), CMR).

Зокрема, з наданого договору з ПАТ «Українська залізниця» від 04.12.2018 №00844/ЦТЛ-2018, зокрема пп. 2.3.2. п. 2.3 встановлено обов`язки Перевізника, приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації АС «МЕСПЛАН», доставляти їх до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього Договору.

При цьому, відповідно до умов договору з ТОВ «Фастівська нафтобаза» (договір №03.01.2020-01 від 03.01.2020) та ТОВ «Олексім Україна» (договір №27/05-2019-106 від 27.05.2019р) надавали послуги по зберіганню ПММ.

Зокрема, відповідно до п. 2.1 Поставка Товару на зберігання здійснюється на підставі цього Договору на умовах EXW - залізничні естакади зливу або EXW - резервуар складу комплексів відповідно до Інкотермс 2010. Товар, що передається на зберігання, не переходить у власність Зберігача.

За добу до моменту передачі залізниці товару, що відвантажується на зберігання, Сторони письмово, у відповідних Додатках до цього Договору, погоджують асортимент, термін зберігання та кількість Товару. У разі такого погодження, Клієнт зобов`язаний за одну добу до транспортування на склад, повідомити Зберігача про дату відвантаження, номери залізничних цистерн, залізничних накладних, та вагу Товару (п. 2.2 Договору).

Якість Товару повинна відповідати діючим стандартам, технічним умовам і засвідчуватися прикладеними до залізничної накладної паспортом якості та/або сертифікатом відповідності заводу- виготовлювача (2.3 Договору).

Зберігач здійснює прийом Товару Клієнта, що надійшли на станцію призначення на адресу Зберігача, організовує транспортування залізничних цистерн від станції призначення до іду. Момент одержання Зберігачем Товару Клієнта на станції призначення від залізниці визначається моментом поставлення календарного штемпеля про час видачі вантажу на залізничній накладній (2.4 Договору).

Приймання Товару за кількістю здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту і зв`язку України та Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за № 805/15496), далі - Інструкція, в обов`язковій присутності представника Клієнта (2.5 Договору).

Зберігач несе повну відповідальність за якісну та кількісну збереженість Товару Клієнта з урахуванням норм природних втрат, затверджених постановою Державного комітету СРСР з матеріально- технічного постачання від 26.03.1986 р. №40 "Об утверждении норм естестветвенной убыли нефтепродуктов при приеме, отпуске и транспортировании". За збереження та цілісність вантажу відповідальність покладена на перевізника, а при дальшому його зберіганні, Зберігач несе відповідальність за якісну та кількісну збереженість Товару Клієнта.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що пально-мастильні матеріали (абревіатура - ПММ) - синтетичні та мінеральні нафтопродукти, до яких відносять різні види пального і мастила: паливо (бензин, дизельне пальне, скраплений природний газ, скраплені нафтові гази), мастильні матеріали (моторні, трансмісійні та спеціальні оливи, мінеральні мастила, пластичні мастила), рідини на нафтовій основі та спеціальні рідини (гальмівні та охолоджувальні).

Термін «пально-мастильні матеріали» використовується в основному в застосуванні до транспорту, іноді як синонім слова бензин.

Суд зазначає, що єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлює Інструкція "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затверджена спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 (надалі також - Інструкція №281/171/578/155).

Дана Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5.1 Інструкції №281/171/578/155 приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження залізничним транспортом врегульовано п. 5.2 Інструкції №281/171/578/155.

У підпунктах 5.2.1, 5.2.3, 5.2.5, 5.2.6 пункту 5.2 Інструкції №281/171/578/155 визначено, що приймання нафти і нафтопродуктів може здійснюватись маршрутами, окремими партіями (від двох і більше цистерн) та окремими цистернами.

Під час надходження залізничних цистерн вантажоодержувач до приймання нафти або нафтопродукту має перевірити:

відповідність фактичного номера і типу залізничної цистерни номеру і типу, зазначених у накладній;

технічний стан залізничної цистерни на наявність механічних ушкоджень (ум`ятин, тріщин), справність зливних пристроїв. У разі виявлення несправності цистерни, через яку можлива втрата вантажу, слід вимагати від адміністрації залізничної станції перевірки маси вантажу в цистерні, а в разі встановлення нестачі - складання технічного акта за встановленою формою;

наявність і цілісність пломб запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) і відбитків на них, відповідність відбитків на пломбах відбиткам, які зазначено у перевізних документах;

відповідність градуювальної таблиці на залізничну цистерну номеру залізничної цистерни.

Комісійне приймання нафти або нафтопродукту за кількістю здійснюють уповноважені наказом керівника підприємства-вантажоодержувача особи, які мають відповідну освіту, кваліфікацію та досвід роботи з питань визначення кількості нафти і нафтопродуктів у залізничних цистернах, на яких покладено відповідальність за дотримання правил приймання нафти і нафтопродуктів, установлених цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами та нормативними документами.

Комісійне приймання нафти і нафтопродуктів відбувається за участі представників охоронної організації, що супроводжували нафту або нафтопродукти (у разі, якщо згідно з відповідним договором вантаж супроводжується охоронною організацією).

Результати комісійного приймання нафти або нафтопродуктів оформлюються актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, який складається одразу після приймання вантажу та затверджується керівництвом підприємства не пізніше наступного дня після його складання.

Акт приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП є підставою для оприбутковування нафти і нафтопродуктів у складському обліку та відображення на відповідних рахунках бухгалтерського обліку в підзвіт матеріально відповідальних осіб.

Результати приймання нафти або нафтопродуктів однієї марки, які надійшли маршрутами або групами цистерн (від двох і більше) за однією залізничною накладною, визначаються за абсолютною величиною з врахуванням різниці між сумою надлишків та нестач нафти і нафтопродуктів одного типу і однієї марки, установлених для кожної цистерни за

Порядок відвантаження нафти і нафтопродуктів залізничним транспортом врегульовано п. 7.3 Інструкції №281/171/578/155.

У підпунктах 7.3.5, 7.3.7, 7.3.8, 7.3.9 пункту 5.2 Інструкції №281/171/578/155 визначено, що на фасований нафтопродукт вантажовідправником складається специфікація, яка разом з паспортом якості, у якому проставлений реєстраційний номер сертифіката відповідності, додається до залізничної накладної.

Під час визначення маси нафти або нафтопродукту об`ємно-масовим методом вантажовідправник зазначає у накладній тип цистерн, найменування і марку нафтопродукту, фактичну густину за температури її вимірювання, густину за температури 20 град.С, рівень наповнення та рівень підтоварної води, вміст баласту (для нафти і темних нафтопродуктів) і масу нетто для кожної цистерни.

На кожну завантажену цистерну, групу цистерн або маршрут оформляються залізнична накладна, дорожня відомість, її корінець і квитанція про приймання вантажу. До накладної додаються паспорт якості нафти або нафтопродукту, копія сертифіката відповідності або свідоцтво про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов`язковій сертифікації в Україні), у накладній зазначається номер аварійної картки згідно з Правилами безпеки та порядку ліквідації наслідків аварійних ситуацій з небезпечними вантажами при перевезенні їх залізничним транспортом, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 16 жовтня 2000 року N 567 ( z0857-00 ), зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23 листопада 2000 року за N 857/5078 (далі - Правила безпеки).

Корінець дорожньої відомості залишається у працівників залізниці. Квитанція, яку станція призначення видає вантажовідправнику разом з одним примірником відвантажувальної відомості за формою N 4-НП (додаток 7), є первинними документами для бухгалтерського обліку та підставою для складання рахунку-фактури, який надсилається вантажоодержувачу.

На кожний наливний маршрут цистерн товарний оператор складає відомість наливання і відвантаження нафти або нафтопродуктів, яка разом з доданими квитанціями передається до бухгалтерської служби, що є підставою для списання нафти або нафтопродуктів з підзвіту матеріально відповідальних осіб.

При вирішенні спорів щодо обґрунтованості відображення у бухгалтерському та податковому обліку наслідків господарських операцій, поставлених під сумнів за результатом проведеного податковим органом заходу контролю судам слід виходити з того, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник повинен мати первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають підтверджувати реальне вчинення господарських операцій.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Водночас, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Аналогічний підхід викладено у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №804/5947/15, від 31 серпня 2021 року у справі №820/4373/16.

Отже, беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що до документального забезпечення господарських операцій з нафтопродуктами існують додаткові вимоги, передбачені Інструкцією №281/171/578/155.

Аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №640/3223/20.

У той же час, суд звертає увагу, що позивачем, як під час перевірки, так і під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів транспортування нафтопродуктів, їх зберігання залізничним транспортом у процесі виконання розглядуваних поставок, а саме: ТТН, подорожніх (шляхових) листів чи інші супровідних документів з відміткою про стичний час прибуття і вибуття автомобіля із пунктів завантаження і розвантаження, тощо.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до переконання, що позивачем в порушення вимог п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу, п.1. ст.9. Закону N996-XIV, п.2.2. ст.2 Положення №88, п.6, п.18 та п.19 П(с)БО 16, до складу інших операційних витрат («Адміністративні витрати», «Витрати на збут»,) віднесено витрати не підтверджені первинними документами, витрати по яких неможливо підтвердити їх пов`язаність зі збутом товару та обслуговуванням і управлінням підприємством, в результаті чого завищено задекларовані суб`єктом господарювання показники у рядку 2180 Форми № 2-м «Інші операційні витрати», зокрема, за 2019 рік на суму 12 126 714 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані позивачем матеріали та наведені ним доводи не спростовують висновків акту перевірки, а тому при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.08.2021 року № контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оскільки позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволенню.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРРЕЛЬ ГРУП" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко