Справа № 520/1914/22
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 р. Справа № 520/1914/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.01.22 по справі № 520/1914/22

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3"

про визнання неправомірним наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати неправомірним наказ директора Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Курочки О.В. № 82 від 28 травня 2020 року про скасування наказу № 13 від 21 січня 2020 року та встановлення в бік зменшення з 1 серпня 2020 року мінімального розміру часової тарифної ставки робітника 1-го розряду основного виробництва у розмірі 17,64 гривні та зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» поновити працівникам попередні умови праці, що врегульовувались наказами № 13 та № 14 від 21 січня 2020 року;

- зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» сплатити компенсацію в якості втраченої частини заробітної плати внаслідок неправомірно виданого наказу № 82 від 28.05.2020 року за період з 1 серпня 2020 року працівникам Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків»: водію тролейбуса 2 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» сплатити компенсацію в якості оплати праці при суміщенні професій і виконанні обов`язків кондуктора тролейбуса в період з 8 грудня 2018 року: водію тролейбуса 2 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3 м. Харків" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу, що він має право звернутись із відповідним позовом до місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року про відмову у відкритті провадження, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що згідно даних засновником КП "Тролейбусне депо №3 м.Харків" являється Харківська міська рада, яка є органом місцевого самоврядування і за нормою частини 1 статті 4 пункту 7 КАС України визначена як суб`єкт владних повноважень і відповідач в даному випадку та є структурним підрозділом Департаменту транспорту та зв`язку Харківської міської ради.

Крім того, зазначає, що раніше звертався з позовною заявою в загальному позовному провадженні до Фрунзенського районного суду м.Харкова за тим же самим предметом спору та між тими ж сторонами, але ухвалою суду від 30.12.2021 року у відкритті провадження було відмовлено з посиланням на ту обставину, що даний спір являється непідсудним вказаному суду.

Апелянт вказує, що відповідно до норм ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3 м. Харків".

При цьому позивач, шляхом викладення позовних вимог, просив суд: визнати неправомірним наказ директора Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Курочки О.В. № 82 від 28 травня 2020 року про скасування наказу № 13 від 21 січня 2020 року та встановлення в бік зменшення з 1 серпня 2020 року мінімального розміру часової тарифної ставки робітника 1-го розряду основного виробництва у розмірі 17,64 гривні та зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» поновити працівникам попередні умови праці, що врегульовувались наказами № 13 та № 14 від 21 січня 2020 року.

Таким чином у даному випадку, позивачем в якості відповідача визначено Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 3 м. Харків", яке не є суб`єктом владних повноважень, а спір стосується вирішення трудових відносин, але при цьому позивач не перебуває на посадах публічної служби, а відтак між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір, таким чином позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен бути пред`явлений до розгляду в порядку цивільного судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1 - 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Таким чином, суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Дослідивши матеріали справи, колегією судлів встановлено, що позивач просить суд визнати неправомірним наказ директора Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Курочки О.В. № 82 від 28 травня 2020 року про скасування наказу № 13 від 21 січня 2020 року та встановлення в бік зменшення з 1 серпня 2020 року мінімального розміру часової тарифної ставки робітника 1-го розряду основного виробництва у розмірі 17,64 гривні та зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» поновити працівникам попередні умови праці, що врегульовувались наказами № 13 та № 14 від 21 січня 2020 року.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, позивачем в якості відповідача визначено Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 3 м. Харків", яке не є суб`єктом владних повноважень, а спір стосується вирішення трудових відносин, але при цьому позивач не перебуває на посадах публічної служби, а відтак між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір.

Аналізуючи норми положення ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, взаємовідносини між позивачем та відповідачем не є публічно-правовими, оскільки, такі правовідносини ґрунтуються на трудових відносинах, а тому порушені позивачем питання перебувають поза межами адміністративної юрисдикції.

Слід зазначити, що вказані правовідносини за суб`єктним складом їх учасників не відносяться до публічно-правових, оскільки позивачем є фізична особа, а відповідачем - комунальне підприємство, діяльність якого не передбачає здійснення владних управлінських функцій, в тому числі і на виконання делегованих повноважень, та він є суб`єктом владних повноважень в контексті пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

У пункті 24 рішення в справі Сокуренко і Стригун проти України від 20.07.2006 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі Занд проти Австрії від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен бути пред`явлений до розгляду в порядку цивільного судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Згідно статті 221 Кодексу законів про працю України трудові спори розглядаються, у тому числі районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

В силу положень статті 107 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у цій справі, оскільки між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що він раніше звертався з даною позовною заявою в загальному позовному провадженні до Фрунзенського районного суду м.Харкова, проте ухвалою суду від 30.12.2021 року по справі № 645/8304/21 у відкритті провадження було відмовлено, оскільки даний спір являється непідсудним вказаному суду, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи, зокрема з ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.12.2021 справа №645/8304/21 на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, колегією суддів встановлено, що позов до Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3 м. Харків» подав колектив водіїв комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3 м. Харків», а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому просили суд:

- визнати неправомірним наказ директора Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Курочки О.В. № 82 від 28 травня 2020 року про скасування наказу № 13 від 21 січня 2020 року та встановлення в бік зменшення з 1 серпня 2020 року мінімального розміру часової тарифної ставки робітника 1-го розряду основного виробництва у розмірі 17,64 гривні;

- зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» поновити працівникам попередні умови праці, що врегульовувались наказами № 13 та № 14 від 21 січня 2020 року;

- зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м.Харків» сплатити компенсацію в якості втраченої частини заробітної плати внаслідок неправомірно виданого наказу № 82 від 28.05.2020 року за період з 1 серпня 2020 року працівникам Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків»: водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_2 ; водію тролейбуса 2 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 ; водію тролейбуса 1 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_3 ;

- зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» сплатити компенсацію в якості оплати праці при суміщенні професій і виконанні обов`язків кондуктора тролейбуса в період з 8 грудня 2018 року: водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_2 ; водію тролейбуса 2 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 ; водію тролейбуса 1 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_3 .

Отже, у справі 645/8304/21 на яку посилається позивач мав місце колективний трудовий спір, подібні справи не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки на відміну від індивідуальних, колективні трудові спори, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. До таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Разом з тим слід зазначити, що індивідуальні спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір, отже позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен бути пред`явлений до розгляду в порядку цивільного судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 по справі № 520/1914/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.О. Кононенко
Судді В.А. Калиновський О.М. Мінаєва