Справа № 480/4166/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2022 року Справа № 480/4166/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/4166/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.06.2022 за № 150 "Про результати службового розслідування".
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду. Зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2022 № 150 на нього було накладено стягнення у вигляді оголошення суворої догани за невиконання наказу командира НОМЕР_1 від 02.06.2022 за №144 про відрядження 03.06.2022 до м. Хмельницький. Позивач вважає наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2022 №150 про результати службового розслідування незаконним, оскільки станом на дату виїзду у нього були відсутні жодні супровідні та первинні документи (доручення на отримання військового майна, наряд, тощо), про що було вказано в поданому 03.06.2022 командиру військової частини НОМЕР_1 рапорті, що підтверджує те, що ним було вжито всіх встановлених чинним законодавством заходів задля виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2022 № 144 та його вина у невиконанні наказу командира військової частини НОМЕР_1 повністю відсутня. На думку позивача, службове розслідування проведено та спірний наказ виданий з порушенням встановленого порядку, без з`ясування усіх обставин справи.
Ухвалою суду від 04.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та зазначає, що згідно наказу командира бригади № 144 від 02.06.2022, позивач був відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно розпорядження командування Сил Логістики Збройних Сил України телг. №370/6/4/1/963 від 03 червня 2022 року, для отримання майна речової служби в/ч НОМЕР_1 . У визначені наказом терміни посадова особа без поважних причин у відрядження не вибула, що призвело до недоотримання майна, яке було визначене для військової частини. Вказує на свідоме невиконання позивачем наказу командира в/ч НОМЕР_1 щодо убуття у відрядження. Зазначає, що службове розслідування проводилось згідно вимог чинного законодавства України та повністю розкриває зміст правопорушень позивача. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2022 позивача було призначено відповідальним за витрачання пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та здійснення контролю за ними, а також виконання заходів безпеки під час користування ними (а.с.8-9).
02.06.2022 позивач отримав усний наказ від начальника відділення логістики штабу, відповідно до якого зобов`язаний був відбути у відрядження до м. Хмельницький, для отримання військового майна. Разом з тим, позивач вважав отримання усного наказу недостатнім, а тому, 02.06.2022 надав начальнику відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив надати письмове розпорядження та відповідний наказ з детальними відомостями про дату виїзду, термін відрядження, номер наряду, тощо (а.с.13).
02.06.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) був виданий наказ №144, відповідно до якого вибули у відрядження до м. Хмельницький на 3 доби з 03 по 05 червня 2022 року, для отримання військового майна та виключено з котлового забезпечення частини з 03 червня 2022 року:
рядовий ОСОБА_2 , водій 2 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу автомобільної роти. З собою має зброю: АК-74 № 6818238 та 5,45 набоїв 120 штук.
Підстава: посвідчення про відрядження №224 від 02.06.2022, рапорт військовослужбовця (вх. № 479 від 02 червня 2022 року).
рядовий ОСОБА_3 , водій 1 автомобільного відділення 3 автомобільного взводу автомобільної роти. З собою має зброю: АК-74 № 4429676 та 120 штук 5,45 набоїв.
Підстава: посвідчення про відрядження №225 від 02.06.2022, рапорт військовослужбовця (вх. № 479 від 02 червня 2022 року).
старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер відділення логістики штабу. З собою має зброю: ФОРТ-12 № НОМЕР_2 та 24 штук 9 мм набоїв.
Підстава: посвідчення про відрядження № 226 від 02.06.2022, рапорт військовослужбовця (вх. № 479 від 02 червня 2022 року) (а.с.10).
На підставі цього наказу позивачу було видане посвідчення про відрядження № 226 від 02.06.2022 (а.с.12).
03.06.2022 не вибувши у відрядження, позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт, в якому просив видати доручення на нього для отримання військового майна, відповідно до наказу № 144 від 02.06.2022 (а.с.14).
Як зазначає позивач у позові, на вищевказаний рапорт про видачу доручення, він отримав відмову в той же день.
03.06.2022 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому повідомив про те, що він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання доручення, але йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що дане доручення за № 109 від 01.06.2022 на отримання військового майна вже було отримано військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Звернувшись до начальника відділення логістики штабу -підполковника ОСОБА_5 , щодо отримання рекомендацій та супровідних документів з даного відрядження, конкретних рекомендацій позивачем отримано не було. У зв`язку з викладеним, позивач зазначив, що вважає, що направлятись у відрядження без супровідних документів, а саме: розпорядження, наряду та доручення на отримання військового майна, є суворим порушенням статуту Збройних сил України. У зв`язку з чим, позивач просив провести службове розслідування (а.с.15).
13.06.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №129 призначено службове розслідування, у зв`язку з невиконанням позивачем розпорядження командування Сил Логістики Збройних Сил України тлг. №370/6/4/1/963 від 03.06.2022 та наказу командира бригади № 144 від 02.03.2022 (а.с.16).
19.06.2022 за результатами службового розслідування, начальником відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 підполковником - ОСОБА_6 було складено акт службового розслідування, відповідно до якого позивача визнано винним у невиконанні наказу командира військової частини № 144 від 02.06.2022 та рекомендовано призначити покарання у вигляді оголошення суворої догани (а.с.17-19).
На підставі акту службового розслідування від 19.06.2022, командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарській діяльності) винесено наказ № 150 від 20.06.2022, яким позивачу оголошено сувору догану (а.с.20).
Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно частини 4 статті 2 Закону 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Закон №551-XIV), затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно з преамбулою якого цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Положеннями статтей 1, 2 Закону №551-XIV встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Закону №5 51-XIV визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
У відповідності до положень статті 5 Закону №551-XIV, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до пункту 16 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Приписами статті 30 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відповідно до частини 1 статті 84, частин 1, 3 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується:
1) характер та обставини вчинення правопорушення;
3) попередня поведінка військовослужбовця;
4) тривалість військової служби
5) рівень знань про порядок служби.
З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є дискреційними повноважень суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.
З матеріалів справи судом встановлено, що 02.06.2022 позивачем було отримано усний наказ від начальника відділення логістики штабу про необхідність убуття у відрядження, для отримання майна речової служби.
Разом з тим, 02.06.2022 позивач написав рапорт, в якому додатково просив надати письмове розпорядження та відповідний наказ з детальними відомостями про дату від`їзду, термін відрядження, номер наряду, тощо.
02.06.2022 позивачу було видано посвідчення про відрядження від 02.06.2022 № 226, в якому зазначено термін відрядження - 3 доби з 03.06.2022, а також був виданий відповідний наказ № 144.
Таким чином, суд зазначає, що 02.06.2022 до позивача було доведено наказ командира про вибуття позивача разом з двома рядовими у відрядження 03.06.2022, а тому, позивач мав обов`язок вчинити всі залежні від нього дії для виконання вказаного наказу, у тому числі і підготовчі до виїзду до 03.06.2022.
Разом з цим, позивачем не надано жодного доказу того, що він вчиняв підготовчі дії (отримання доручення, тощо) 02.06.2022, тобто, будучи обізнаним про обов`язок виїхати у відрядження 03.06.2022, позивач розпочав збирати документи тільки у день коли він вже мав обов`язок їхати до міста Хмельницький, при цьому мав можливість зібрати (запросити) вказані документи напередодні дня виїзду.
Суд зазначає, що позивач у своїй позовній заяві не наводить жодного пояснення своєї бездіяльності 02.06.2022 щодо невчинення дій, щодо отримання документів для отримання військового майна відповідно до наказу № 144.
У зв`язку з викладеним, судом не встановлено поважних причин у діях (бездіяльності) позивача, що стали наслідком невиконання наказу № 144 від 02.06.2022.
Щодо співмірності застосованого відповідачем виду дисциплінарного стягнення, суд зазначає наступне.
Так, суд звертає увагу на те, що позивач не є рядовим, а є офіцером та має військове звання «старший лейтенант». Окрім того, позивач обіймає посаду офіцера відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 . Вказані обставини безумовно вимагають від позивача якісного та своєчасного виконання наказів командира військової частини.
Також суд вертає увагу на місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 , а саме в АДРЕСА_1 , яка знаходиться на незначній відстані від кордону, до якої позивач мав обов`язок привезти 05.06.2022 з м. Хмельницький військове майно, відповідно до наказу № 144 від 02.06.2022.
Вищевказані фактичні обставини вказують на те, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення, а саме сувора догана, в період введення в Україні воєнного стану, є повністю співмірним з діями (бездіяльністю) позивача.
Щодо посилання позивача у позовній заяві на те, що 03.06.2022 рядові, які зазначені у наказі № 144 від 02.06.2022 не прибули до військової частини для виїзду, суд зазначає, що про вказані обставини позивач не зазначав у рапорті від 03.06.2022, як підставу невиконання наказу командира та у будь-якому іншому рапорті, а зазначив тільки у позовній заяві. Тобто вказані обставини не були підставою прийняття оскаржуваного наказу та не досліджувались відповідачем при проведенні службового розслідування.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність своїх дій та прийнятих рішень, а тому підстав для задоволення позову немає.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється, згідно положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько