Справа № 160/1384/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2022 року м. Дніпросправа № 160/1384/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Служби безпеки України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року

у справі № 160/1384/22

за позовом ОСОБА_1

до Служби безпеки України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

"21" січня 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України, у якому просив:

- визнати дії Служби безпеки України протиправними щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсації за втрату частини грошового забезпечення, в зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період проходження останнім військової служби з 01 травня 2017 року по 10 квітня 2018 року на загальну суму 104 733,22 грн., яка на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року за N 804/5139/17, виплачена позивачу 5 серпня 2019 року;

- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити позивачу, згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсацію за втрату частини грошового забезпечення в зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період проходження останнім військової служби з 01 травня 2017 року по 10 квітня 2018 року на загальну суму 104 733,22 грн., яка, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року за N 804/5139/17, виплачена позивачу 5 серпня 2019 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у справі №160/1384/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Судом зазначено, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Разом з тим, суд вказав, що орган, з вини якого особі не було вчасно нараховано та виплачено грошове забезпечення, повинен здійснити виплату таких доходів з одночасною виплатою суми компенсації. Відтак, порушення прав позивача відбулося саме внаслідок протиправних дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. З огляду на це, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, Службою безпеки України подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у справі № 160/1384/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності та змагальності сторін, оскільки здійснив розгляд справи за наявними матеріалами без врахування позиції відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що норми Кодексу законів про працю України не поширюються на спірні правовідносини. Також, відповідач вказує, що позивач знав про факт порушення його прав, спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, а тому строк звернення до суду визначається за положеннями КАС України, у зв`язку з чим, позивач подав позов до суду після спливу строку звернення до суду.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив службу з 29.01.2004 року по 31.03.2020 року у Службі безпеки України.

Згідно із витягом з наказу Департаменту контррозвідки СБУ від 23.11.2015 року N 137-ос, з вересня 2015 року позивач виведений в розпорядження начальника Департаменту контррозвідки СБУ за підпунктом "в" пункту 48 Положення-1262 (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплат та преміювання.

При цьому, військову службу проходив у розпорядженні начальника ДКР СБУ аж до самого звільнення.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на теперішній час кримінальне провадження N 0000737 (справа N 203/6793/15-к) стосовно позивача ще перебуває на розгляді в Кіровському районному суді м. Дніпро, остаточне рішення по справі не прийнято, запобіжний захід під час судового розгляду справи стосовно позивача не обирався.

Під час проходження служби, з травня 2017 року Служба безпеки Україна перестала позивачу нараховувати та виплачувати грошове забезпечення.

Згідно з наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за результатами розгляду позову ОСОБА_1 до СБУ, Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №804/5139/17 прийнято постанову від 10.04.2018 року, якою вказані дії визнані протиправними та було зобов`язано Службу безпеки Україну нарахувати та виплатити позивачу кошти грошового забезпечення.

На виконання вказаного рішення суду, Служба безпеки Україна 05.08.2019 року перерахувала на картковий рахунок позивача кошти грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.05.2017 року по 10.04.2018 року на загальну суму 104 733,22 грн., що підтверджується копією довідки ФЕУ СБУ №21/2/2-41 від 13.01.2022 року.

З метою отримання з СБУ коштів компенсації, позивач 23.12.2021 року до Голови Служби безпеки України звернувся із заявою щодо нарахування та виплати йому компенсації за втрату частини доходу.

Листом Служби безпеки України від 18.01.2022 року за №21/3/1-Д-100/5 позивачу повідомлено про відмову в нарахуванні та виплаті йому коштів компенсації за несвоєчасну виплату коштів його грошового забезпечення з тих підстав, що на військовослужбовців, правовідносини яких з державою регулюються законодавством про військову службу, положення Кодексу законів про працю України, інших актів законодавства про працю, в тому числі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, не поширюються.

Не погоджуючись з вказаними діями Служби безпеки України та після отримання відмови в нарахуванні та виплати позивачу коштів грошового забезпечення, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

За змістом статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 3, 4 Закону № 2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Тобто, зазначені вище правові норми Закону № 2050-III встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Апеляційний суд зазначає, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Разом з тим, за приписами Конституції України та КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення.

В свою чергу, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Апеляційним судом встановлено, що грошове забезпечення за період 01.05.2017 по 10.04.2018 у розмірі 104 733 грн. 22 коп. нараховано та виплачено позивачу 05 серпня 2019 року відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 по справі №804/5139/17, яке Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 залишено без змін.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, а також встановлені по справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації за втрату частини грошового забезпечення, в зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період проходження останнім військової служби з 01 травня 2017 року по 10 квітня 2018 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Щодо доводів скаржника про пропуск строків звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилом частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Своєю чергою питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто стаття 2 Закону № 2050-ІІІ прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Отже, судова колегія доходить висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді відповідного органу про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

За таких обставин саме з моменту отримання зазначеного листа-відповіді Служби безпеки України від 18.01.2022 року за №21/3/1-Д-100/5 розпочався перебіг передбаченого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку для звернення ОСОБА_1 до суду із заявленими ним позовними вимогами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. 316, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у справі № 160/1384/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у справі № 160/1384/22 рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко