Справа № 280/4673/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Справа № 280/4673/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач-1), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 06.04.2021 №62 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу з 30.03.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 16.09.2002 по 28.01.2013 та з 26.02.2015 по 19.02.2021.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що відповідач протиправно не врахував пільговий стаж позивача в періоди з 16.09.2002 по 28.01.2013 на ДП «Укрвуглеякість» та з 26.02.2015 по 19.02.2021 на ПрАТ «Запоріжкокс», при подачі заяви про призначення пенсії надані довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, накази про результати атестації робочих місць, чим підтверджується робота зі шкідливими умовами праці за Списком №2. Крім того, посилається на висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020 та вказує, що має право на призначення пенсії за віком, оскільки має необхідний для призначення пенсії пільговий стаж за Списком №2 та на час звернення за призначенням пенсії набула 52 роки 10 місяців.

Ухвалою судді від 11.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу-1 запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач-1 позов не визнав, 02 липня 2021 року надіслав до суду відзив на позовну заяву (вх. №37481), у якому наголошує, що ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з недосягненням відповідного пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу. Стверджує, що за період з 16.09.2022 по 17.06.2003 відсутнє підтвердження атестації робочого місця та не зазначені причини відсутності такої атестації, отже у відповідача відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу у вказаний період. Крім того, із посиланням на приписи ст. 40, ч. 1, 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 1, ч. 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», п. 1.5, п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, вказує, що надані позивачем документи для визначення пільгового стажу за період з 16.092002 по 28.01.2013, видані ДП «Укрвуглеякість», яке розташоване на тимчасово окупованій території України, тому неможливо провести перевірку достовірності, зазначеної в довідці інформації, отже, відповідач позбавлений можливості врахувати їх для призначення пенсії позивачу. Період з 26.02.2015 по 31.12.2020 не зараховано позивачу до пільгового стажу, оскільки пільговий характер роботи не підтверджений актом зустрічної звірки. Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №360/3611/20 повідомляє, що зазначене рішення КСУ не може бути застосоване для вирішення питання призначення пенсії позивачу, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.10.2017. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення такої пенсії. Зауважує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах виникає у позивача після досягнення 53 роки 6 місяців, однак позивач не досягла зазначеного пенсійного віку, а тому у відповідача відсутні підстави для призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Звертає увагу суду, що норми ст. 114, п. 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами, у зв`язку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.08.2021 зупинено провадження в адміністративній справі до набрання чинності судовим рішенням у зразковій адміністративній справі №360/3611/20.

14.12.2021 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.01.2022 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ в Волинській області, відповідач-2), розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.

У зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації судді Запорізького окружного адміністративного суду Лазаренка М.С. з 10.03.2022, проведено повторний розподіл справ, за результатами якого 30.05.2022 матеріали справи передані на розгляд судді Батрак І.В.

Ухвалою судді від 06.06.2022 адміністративну справу прийнято до провадження. Розгляд справи розпочати спочатку.

Відзив на позовну заяву на адресу суду від відповідача-2 не надходив.

На підставі ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.09.2002 прийнята до управління по якості вугілля на ДГК «Донвугілля» (правонаступником якого з 09.12.2003 є ДП «Укрвуглеякість») контролером вуглеприймання 2 розряду (запис №26, наказ № 165к від 16.09.2002). 28.01.2013 позивач звільнена з посади у зв`язку зі скороченням штату (запис №29, наказ № 01-3/17 від 25.01.2013).

З 26.11.2014 позивач прийнята на роботу до ПрАТ «Запоріжкокс» учнем транспортувальника до вуглепідготовчого цеху та з 26.02.2015 переведена на посаду транспортувальника 4 розряду у вуглепідготовчому цеху (запис №35, наказ № 8 від 26.02.2015), а з 01.11.2015 - транспортувальником 4 розряду дільниці вуглеприйому відділення вуглепідготовки у віглепідготовчому цеху (запис №36, наказ № 25-01 від 01.11.2015), у якому працює і на теперішній час.

Вказані періоди роботи підтверджені даними трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 01.04.2002.

Позивачу видану довідка від 28.01.2013 №17 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ДП «Укрвуглеякість» з 16.09.2002 по 28.01.2013 (10 років 4 місяці 12 днів) виконувала роботу зі шкідливими мовами труда за професією контролера вуглеприймання 2 розряду на ділянці опробувальний пункт при ВАТ «Запоріжкокс», що передбачена Списком №2 розділ ІІ позиція 2а, підстава: особові картки форми №Т-2, особові рахунки за період 2002-2013, довідник ЕКТС, накази про атестацію робочого місця від 18.06.2003 №130/1 і від 17.06.2008 №01/6-40.

Відповідно до довідки ПрАТ «Запоріжкокс» від 19.02.2021 №3 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 була зайнята повний робочий день на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці у виробництві коксопродуктів ПрАТ «Запоріжкокс» у вуглепідготовчому цеху з 26.02.2015 по теперішній час транспортувальником, що передбачена Списком №2 розділ ІV підрозділ а позиція 4а, підстава для видачі: особова картка, штатний розклад, відомості на зарплату, накази про атестацію робочих місць: №116 від 04.04.2011, №282 від 01.04.2016, постанови КМ України №36 від 16.01.2003, №461 від 24.06.2016.

В матеріалах справи міститься також копії наказів по ДП «Укрвуглеякість» №130/1 від 18.06.2003, №01/6-40 від 16.06.2008, по ПрАТ «Запоріжкокс» №282 від 01.04.2016 про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення.

30.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, отримано повідомлення ГУ ПФУ в Запорізькій області №0800-0206-8/291478 від 23.04.2021, до якого додане рішення ГУ ПФУ в Волинській області №62 від 06.04.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Спірне рішення обґрунтовано тим, що необхідний вік визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (список №2), вік заявника -52 роки 10 місяців, згідно з наданими документами безперервний страховий стаж складає 28 роки 04 місяці 22 дні, пільговий стаж становить 0 років., при необхідному пільговому стажі 10 років.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) розділом XIV-1, який містить частину 1 статті 114 такого змісту: «Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону».

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Відповідно до положень ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна за змістом норма викладена у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частини 2 статті 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.

Так, Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи скаржника (Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області) про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Виходячи з наведеного, жінкам, які досягли 50 років, пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 може бути призначена за наявності стажу роботи 25 років, з яких не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, у зв`язку із чим суд не приймає посилання відповідач-1 на недосягнення позивачем на момент звернення до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, з якого особа має право на призначення пенсії, оскільки станом на 30.03.2021 остання досягла 52-річного віку. При цьому, згідно з наданими документами судом також встановлено, що безпосередній страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 4 місяці 22 дні, що саме відповідачем не заперечено.

Щодо питання зарахування позивачу періоду роботи з 16.09.2002 по 28.01.2013 на ДП «Укрвуглеякість» та 26.02.2015 по 19.02.2021 на ПрАТ «Запоріжкокс» до пільгового стажу за Списком №2 суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, якою затверджений Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок № 442), пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

За приписами пунктів 1-2 Порядку №442 атестація робочих місць за умовами (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно із пунктами 4, 10 Порядку № 442 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 16.09.2002 по 28.01.2013 (10 років 4 місяці 12 днів) ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ДП «Укрвуглеякість» та виконувала роботу зі шкідливими мовами труда за професією контролера вуглеприймання 2 розряду на ділянці опробувальний пункт при ВАТ «Запоріжкокс», що передбачена Списком №2 розділ ІІ позиція 2а постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, а з 26.02.2015 по теперішній час позивач зайнята повний робочий день на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці у виробництві коксопродуктів ПрАТ «Запоріжкокс» у вуглепідготовчому цеху транспортувальником, що передбачена Списком №2 розділ ІV підрозділ а позиція 4а постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та №461 від 24.06.2015, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача та відомостями з довідки ДП «Укрвуглеякість» від 28.01.2013 №17, довідки ПрАТ «Запоріжкокс» від 19.02.2021 №3 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що саме відповідачами не спростовано.

Відповідач-1 стверджує, що за період з 16.09.2022 по 17.06.2003 відсутнє підтвердження атестації робочого місця та не зазначені причини відсутності такої атестації, отже у відповідача відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу у вказаний період.

При цьому, суд враховує правовий висновок Великої Палата Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а, згідно з яким, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Проте такі висновки відповідача-1 є помилковими, з урахуванням правових позицій суду касаційної інстанції з питання атестації робочих місць, та встановлення судом, що на підставі наданих довідок позивачем, станом на 30.03.2021 пільговий стаж ОСОБА_1 становив більше 16 років.

Судом встановлено, що відповідачем-2 при обчисленні пенсії позивача не було враховано довідки, видані ДП «Укрвуглеякість», зокрема від 14.04.2015 № 135 про перейменування підприємства, від 28.01.2013 №17 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки бо відповідних записів у ній.

Жодних недоліків щодо наявності обов`язкових реквізитів вказані довідки не містять.

Період роботи позивача на ДП «Укрвуглеякість» підтверджується даними трудової книжки, та врахований відповідачем-2 для призначення та нарахування пенсії, тобто факт наявності страхового стажу не заперечується.

Єдиною підставою для відмови у врахуванні згаданих довідок, виданих ДП «Укрвуглеякість», є неможливість здійснення відповідачем перевірки первинних документів у зв`язку з місцезнаходженням підприємства на окупованій території.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України..

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Частинами 1-3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Верховним Судом, зокрема у своїй постанові від 31.01.2019 у справі №233/1181/17 (79558094), висловлено правову позицію згідно якої у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Те, що архівні документи залишились на окупованій території в даному випадку, та неможливість пенсійного органу здійснити їх перевірку, не може бути підставою для позбавлення права позивача на призначення пенсії.

Як зазначив у своїй постанові Верховний Суд, згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Судом встановлено, що спірні довідки, видані ДП «Укрвуглеякість», тобто підприємством, що знаходиться та здійснює свою діяльність на окупованій території.

Втім, на думку суду, визнання таких довідок відповідачем необхідне для захисту гарантованого пенсійним законодавством права позивача на перерахунок пенсії, який на даний час позбавлений у будь-який інший спосіб можливості отримати такі довідки від належної установи.

На думку суду, довідки від 28.01.2013 №17 та від 14.04.2015 № 135, видані ДП «Укрвуглеякість», мають бути враховані відповідачем-2 при розгляді питання щодо призначення пенсії.

Суд також не приймає посилання представника відповідача-1 на ту обставину, що період з 26.02.2015 по 31.12.2020 на ПрАТ «Запоріжкокс» не зараховано позивачу до пільгового стажу через не підтверджений актом зустрічної звірки, оскільки жодних доказів та/або додаткових пояснень з цього приводу відповідачем суду не надано/наведено та матеріали справи не містять.

На підставі зазначеного, суд вважає, що відмова відповідача-2 у зарахуванні періоду роботи позивача з 16.09.2002 по 28.01.2013 на ДП «Укрвуглеякість» та з 26.02.2015 по 19.02.2021 на ПрАТ «Запоріжкокс» до його пільгового стажу за Списком №2 носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами адміністративної справи, ГУ ПФУ в Волинський області за результатами розгляду заяви позивача від 30.03.2021 прийнято рішення від 06.04.2021 №62 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яким спірні періоди роботи позивача не зараховано до її пільгового стажу за Списком № 2.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також те, що рішення відповідача щодо спірних правовідносин є індивідуальним актом, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №62 від 06.04.2021.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону № 1058-ІV, яка визначає загальні умови щодо строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005№ 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.10 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало ГУ ПФУ в Волинській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Волинській області зарахувати позивачу періоди роботи з 16.09.2002 по 28.01.2013 на посаді контролера вуглеприймання 2 розряду на ділянці опробувальний пункт при ВАТ «Запоріжкокс» на ДП «Укрвуглеякість» та з 26.02.2015 по 19.02.2021 на посаді транспортувальника 4 розряду на ПрАТ «Запоріжкокс» до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2, у зв`язку із чим призначити та виплачувати з 30.03.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Волинській області, яким прийняте протиправне рішення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 77, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ), до Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд. 22В; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 06.04.2021 №62 про відмову ОСОБА_1 в призначення пенсії за віком по Списку №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 періоди її роботи з 16.09.2002 по 28.01.2013 на посаді контролера вуглеприймання 2 розряду на ділянці опробувальний пункт при ВАТ «Запоріжкокс» на ДП «Укрвуглеякість» та з 26.02.2015 по 19.02.2021 на посаді транспортувальника 4 розряду на ПрАТ «Запоріжкокс» до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2, у зв`язку із чим призначити та виплачувати з 30.03.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак