Справа № 640/35137/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

18 серпня 2022 року м. Київ№ 640/35137/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Васильєвій Ю.В.,

за участі представників сторін:

представника позивача: Лівак Т.О.

представника відповідача: Скляр К.А.

розглянувши матеріали адміністративної справи та клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛЕКС ТРАНСПОРТ

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень,-

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 серпня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ДІЛЕКС ТРАНСПОРТ (далі по тексту позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року прийнято справу № 640/35137/21 до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2022 року задоволено заяву представника позивача про розгляд справи №640/35137/21 у порядку загального позовного провадження.

27 липня 2022 року до суду надійшла заява представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що позовна заява подана з пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача зазначає, що норма пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів з нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Оскільки позивачем був використаний порядок досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження), позовна заява була подана після спливу позовної давності в 1 місяць з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги.

На підтвердження підстав для поновлення для поновлення пропущеного строку на звернення до суду із даним позовом позивач посилається на захворювання 15.10.2021 року помічника головного бухгалтера Товариства на СОVID-19 та запровадження у зв`язку з цим дистанційної роботи Товариства на підставі виданого позивачем наказу.

18 серпня 2022 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, щодо судової практики в подібних правовідносинах, викладену, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі №320/3307/21 в якій Суд вже досліджував питання щодо поновлення процесуальних строків з підстав впровадження на товаристві дистанційної роботи у зв`язку із СОVID-19.

У судовому засіданні 18 серпня 2022 року представник відповідача просив суд задовольнити клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС /країни для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна бу дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 ст. 122 КАС України визначено якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Крім того в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі N 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і вважав за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України.

Водночас, норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень- рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, Верховний Суд зазначає, що під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої відступила судова палата у справі №500/2486/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом на оскарження податкових рішень в адміністративному порядку, а тому строк для позивача на звернення до суду із позовом розпочався від дати - 17.09.2021 року та (дата отримання рішення ДПС України зазначена на копії конверта в додатках до позову) та становив строк в один місяць.

Водночас, до Окружного адміністративного суду м. Києва позивач звернувся 30.11.2021. Враховуючи вищенаведене, позивачем позовна заява була подана після спливу позовної давності у 1 місяць з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги.

В обгрунтування щодо поважності підстав для поновлення пропущеного строку позивач посилається на захворювання з 15.10.2021 року помічника головного бухгалтера Товариства на СОVID-19 та запровадження у зв`язку з цим дистанційної роботи Товариства. Також у заяві про долучення доказів від 18 серпня 2022 року надає копію довідки адміністрації КНП «Консультативно-діагностичний центр №2 Дарницького району м. Києва» про проходження ОСОБА_1 (директора ТОВ «Ділекс Транспорт») швидкого тесту на виявлення гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом 8АК8-СоУ-2.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі №320/3307/21, в якій Судом досліджене питання щодо поновлення процесуальних строків з підстав впровадження в товаристві дистанційної роботи у зв`язку із COVID-19, зазначене наступне:

«....Дистанційна (надомна) робота - це така форма організації праці, коли робота виконується працівником за місцем його проживання чи в іншому місці за його вибором, у тому числі за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, але поза приміщенням, роботодавця. При дистанційній (надомній) роботі працівники розподіляють робочий час на свій розсуд, на них не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не передбачено у трудовому договорі. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу. Виконання дистанційної (надомної) роботи не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників. Зміст наведеної норми свідчить про те, що дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується, працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника, та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. Переведення працівників підприємства в режим дистанційної роботи не нівелює обов`язку працівників підприємства належним чином виконувати передбачений обсяг функцій і фактично є питанням організації внутрішніх робочих процесів.

Зазначені позивачем в обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду обставини не спричинили припинення діяльності підприємства та виконання керівником та працівниками ТОВ "ТАНДЕМ-АГРО 2016" своїх функціональних обов`язків, а відтак Позивач жодним чином не був обмежений у праві на своєчасне отримання правової допомоги у встановлені частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строки. Посилання Позивача у касаційній скарзі на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі Nq640/8328/19 не може свідчити про порушення судами норм матеріального права, в тому числі, у зв`язку із тим, що зазначені в наведеній ухвалі норми стосуються, не процесуальних строків звернення до суду, а строків подання касаційної скарги. До того ж, у межах справи No640/8328/19 звернення до суду із повторною касаційною скаргою відбувалась в період зупинення строків Законом №540-ІХ, в той час як Позивач звернувся до суду із позовом поза межами зупиненого строку, а саме на час дії Закону N« 731-1X. Тобто правовідносини у цій справі та наведеній Позивачем не є подібними.

Наведене вище вказує на те, що обставини пропуску строку на звернення до суду, наведені Позивачем у суді першої інстанції, та про які йшлося в апеляційній та касаційній скарзі, належним чином оцінені судами та правильно визнані неповажними, оскільки вони не відповідають вказаним вище критеріям в їх сукупності ...»

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх доказів щодо причин не звернення до суду в межах строку, визначеного ст.122 КАС України.

Позивачем не наведено будь - яких доводів та не надано доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, в силу чого, суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском встановленого ст.122 КАС України строку звернення до суду.

Суд також зазначає, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) в рішенні "Іліан проти Туреччини", зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У контексті наведеного, суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що надає впевненості іншим учасникам правовідносин.

При цьому, саме позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В іншому випадку - виникають підстави для зловживання процесуальними правами.

У п. 41 рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 Пономарьов проти України Суд вказав, що: <...>Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відтак, виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду здійснено поза межами строку, установленого ст. ст. 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду підлягає задоволенню.

За змістом ч. 3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Залишення позову без розгляду не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись положеннями статей 240, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛЕКС ТРАНСПОРТ до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 23 серпня 2022 року.

Суддя Є.В. Аблов