Справа № 640/37820/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року м. Київ № 640/37820/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заяви про призначення пенсії від 20.10.2021 року та проведенні відповідних виплат - неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заяви про призначення пенсії від 20.10.2021 року та провести відповідні виплати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії, оскільки, на момент звернення за призначенням пенсії від 20.10.2021 року позивач набула права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що відповідачу позивачем було надано достатню кількість документів для встановлення та підтвердження права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Всі вимоги, які встановлені чинним законодавством, позивачем виконані. Відповідач безпідставно відмовляє у призначенні пенсії. Таким чином відповідачем було вчинено протиправні дії, які полягали в відмові призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заяви про призначення пенсії від 20.10.2021 року та провести відповідні виплати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/37820/21 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.02.2022 просить в задоволенні позову громадянки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовити в повному обсязі. Зазначає, що за результатами розгляду документів встановлено, що до пільгового стажу не зараховано періоди: з 07.08.1992 по 31.01.2001, з 01.01.2005 по 26.07.2005, з 01.08.2005 по 19.09.2005, з 19.09.2005 по 11.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2007 та з 01.02.2007 по 31.10.2016, оскільки відсутні довідки, уточнюючі особливий характер роботи, накази про проведення атестації робочого місця за умовами праці. Також відсутня інформація щодо перереєстрації підприємства на підконтрольній території та місце знаходження первинних документів підприємства. Оскільки відсутні необхідні документи, які підтверджують пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно заяви від 25.08.2021, відсутні правові підстави для призначення пенсії.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Ленінським РВУМВС України в м. Донецьку 07.04.2009 року. Відповідно до довідки від 09.06.2015 року №136 позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

20.10.2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. З ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», моя заява була зареєстрована за №8676.

До заяви про призначення пенсії були подані на розгляд ГУ ПФУ в м. Києві наступні документи: диплом про навчання, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, трудова книжка, довідка з ДПІ про взяття на облік СПД, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року, свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження дітей.

Крім того, позивачем до ГУ ПФУ в м. Києві поштовим відправленням були надані:

уточнююча довідка від 16.03.2017 року за №08/31-612, видана ПАТ «Донецький металургійний завод» за період роботи з 07.08.1992 по 20.04.1993 року, з 20.04.1993 року по 01.02.1994 року, з 01.02.1994 року по 15.03.1995 року, з 15.03.1995 року 25.11.1996 року, з 25.11.1996 року по 19.09.2005 року; уточнююча довідка від 16.03.2017 року за №08/31-335, видана ПАТ «ДОНЕЦЬКСТАЛЬ» за період роботи з 20.09.2005 року по 17.04.2012 року; уточнююча довідка від 16.03.2017 року за №08/31-336, видана ПАТ «ДОНЕЦЬКСТАЛЬ» за період роботи з 01.12.2013 року по 01.06.2015 року, з 01.06.2015 року по 14.03.2017 року.

Листом від 12.11.2021 року №2600-0204-8/180427 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, у якому відповідач зазначив, що до пільгового стажу не було зараховано періоди з 07.08.1992 року по 31.01.2001 року, з 01.01.2005 року по 26.07.2005 року, 01.08.2005 року по 19.09.2005 року, з 19.09.2005 по 11.12.2005 року, з 01.01.2006 по 31.01.2007 року, з 01.02.2007 по 31.10.2016 року, оскільки відсутні уточнюючі особливий характер роботи довідки, накази про проведення атестації робочого місця за умовами праці. Також відсутня інформація про перереєстрацію підприємства на підконтрольній території та місцезнаходження первинних документів підприємства.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільгових характер роботи, визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі-Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі-Закон №1058-IV).

Згідно п.2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону №1058-IV в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом № 1788.

Відповідно до положень п.16 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до п.3 ст.114 Закону №1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.14 Закону № 1788, а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Підпунктом 1.1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку а загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність на першій сторінці печатки підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка).

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Таким чином, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, або за Списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, та відповідно до яких особи мають право на пенсію незалежно від віку, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 у періоди: з 07.08.1992 року по 20.04.1993 року, з 20.04.1993 року по 01.02.1994 року позивач пращовала приготовлювачем заправочних, вогнестійких і термічних сумішей. У періоди з 01.02.1994 року по 15.03.1995 року, з 15.03.1995 року по 25.11.1996 року, з 25.11.1996 року по 19.09.2005 року; з 20.09.2005 року по 17.04.2012 року; з 01.12.2013 року по 01.06.2015 року, з 01.06.2015 року по 14.03.2017 року позивач працювала повний робочий день машиністом крана металургійного виробництва.

Судом встановлено, що в якості доказу підтвердження зайнятості на посадах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, позивачем до пенсійного органу, окрім трудової книжки були надані наступні документи: уточнюючі довідки від 16.03.2017 року за №08/31-612 видана ПАТ «Донецький металургійний завод», від 16.03.2017 року за №08/31-335 видана ПАТ «ДОПЕЦЬКСТАЛЬ», від 16.03.2017 року за №08/31-336 видана ПАТ «ДОНЕЦЬКСТАЛЬ».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії у відповідності до положень ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не зараховано періоди роботи: з 07.08.1992 по 31.01.2001, з 01.01.2005 по 26.07.2005, з 01.08.2005 по 19.09.2005, з 19.09.2015 по 11.12.2005, з 01.01.2006 но 31.01.2007 та з 01.02.2007 по 31.10.2016, оскільки відсутні уточнюючі особливий характер роботи довідки, накази про проведення атестації робочого місця за умовами праці. Також відсутня інформація щодо перереєстрації підприємства на підконтрольній території та місце знаходження первинних документів підприємства.

Між тим, суд вважає такі твердження відповідача безпідставними та зазначає наступне.

У періоди роботи ОСОБА_1 застосовувалися Списки №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою KM СРСР №10 від 26.01.1991 року «Об утверждении списков производств, работ, профессий, должностей и показателей, дающих право на льготное пенсионное обеспечение», Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року, Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація

Згідно із пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до довідки ПАТ "Донецький металургійний завод" про підтвердження навності стажу для призначчення пенсії від 16.03.2017 №08/31-612 робочі місця на підприємстві атестовані наказами від 25.01.1995 №30 та від 04.01.2000 №2.

Згідно з довідкою ПрАТ "Донецьксталь"- металургійний завод" про підтвердження стажу для призначення пенсії від 16.03.2017 №08/31-335, виданою ОСОБА_1 , робочі місця атестовані наказами від 25.01.1995 №30, від 04.01.2000 №2, від 31.12.2004 №263, від 22.12.2009 №396.

У довідці ПрАТ "Донецьксталь"- металургійний завод" про підтвердження стажу для призначення пенсії від 16.03.2017 №08/31-336 вказано про те, що робочі місця на підприємстві атестовано наказом від 17.12.2014 №486.

При цьому, зазначені довідки ПАТ "Донецький металургійний завод", ПрАТ "Донецьксталь"- металургійний завод" від 16.03.2017 №08/31-612, від 16.03.2017 №08/31-335 та від 16.03.2017 №08/31-336 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, є чинними, доказів їх відкликання/скасування в судовому порядку не надано, а тому дані довідки підлягають врахуванню при обчисленні пільгового стажу та призначенні пенсії позивачу.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у випадку непроведення атестації робочого місця роботодавцем, зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах за Списком №2.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до відповідача, просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

За висновками Великої Палати Верховного Суду особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Як зазначено в довідці для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.03.2017 №08/31-612, в період з червня 2002 року по серпень 2005 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до стажу роботи.

Згідно з частиною 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Тобто, до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку (у разі оформлення відповідної відпустки).

Крім того, судом встановлено, що надані позивачем уточнюючі довідки від 16.03.2017 №08/31-612, від 16.03.2017 №08/31-335 та від 16.03.2017 №08/31-336 для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, містять інформацію про перейменування підприємства та необхідні реквізити (підписи відповідальних посадових осіб, печатку та кутовий штамп). З наданих довідок вбачається, що підприємство, в якому працювала позивач, декілька раз змінювало організаційно-правову форму (відомості містяться в уточнюючих довідках згаданих вище).

Згідно з вимогами частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, що мають значення для вирішення справи.

Як передбачено статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, суд вважає, що доводи відповідача щодо неможливості зарахування до трудового стажу роботи спірних періодів роботи позивача, оскільки відсутні уточнюючі особливий характер роботи довідки , накази про проведення атестації робочого місця за умовами праці та інформація щодо перереєстрації підприємства на підконтрольній території та місце знаходження нервннних документів підприємства суд вважає необґрунтованими, з огляду на встановлені судом обставини.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заяви про призначення пенсії від 20.10.2021 листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 12.11.2021 №26600-0204-8/180427 повідомлено позивача про те, що за результатами розгляду документів встановлено, що до пільгового стажу не зараховано періоди за Списком №1 з 07.08.1992 по 31.01.2001, з 01.01.2005 по 26.07.2005, з 01.08.2005 по 19.09.2005, з 19.09.2015 по 11.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2007 та з 01.02.2007 по 31.10.2016, оскільки відсутні уточнюючі особливий характер роботи довідки, накази про проведення атестації робочого місця за умовами праці.

Однак, на думку суду, зазначені доводи відповідача є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, разом із заявою від 21.10.2021 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачем було направлено до пенсійного органу копії довідок від 16.03.2017 №08/31-612, від 16.03.2017 №08/31-335 та від 16.03.2017 №08/31-336, що підтверджується описом вкладення від 21.10.2021 та поштовою накладною про направлення зазначених документів, проте відповідачем не було враховано наданих позивачем документів, які містять всі необхідні реквізити.

Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №433/1240/17.

Суд приходить до висновку, що відомості, які зафіксовані у довідках, випливають зі змісту документів, які були складені до тимчасової окупації території України. При цьому доказів щодо їх недостовірності відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що підстави для відмови у підтвердженні права на зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, періоду роботи позивача з 07.08.1992 по 31.01.2001, з 01.01.2005 по 26.07.2005, з 01.08.2005 по 19.09.2005, з 19.09.2015 по 11.12.2005, з 01.01.2006 по 31.01.2007 та з 01.02.2007 по 31.10.2016, про що відповідачем вказано у листі від 12.11.2021 №26600-0204-8/180427, а також у відзиві, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Як наслідок, суд вказує про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заяви про призначення пенсії від 20.10.2021 року є протиправними.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заяви про призначення пенсії від 20.10.2021 року та провести відповідні виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, прийняття рішення про призначення пенсії позивача, віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Разом з тим, частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Враховуючи висновки про протиправність відмови Головного управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві щодо призначення пенсії, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити повторний розгляд заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У розумінні частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вище викладене суд вважає позовні вимоги частково обгрунтованими, а відтак такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з квитанцією від 16.12.2021 №0.0..1 позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у у розмірі 681,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та заяви про призначення пенсії від 20.10.2021.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити повторний розгляд заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (040453, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.