Справа № 600/973/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/973/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на неї штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 4248/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/25 від 15.12.2021 року.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки при прийнятті постанови відповідач не діяв на підставі, у спосіб та в межах норм чинного законодавства

Позивач вважає, що висновки викладені у акті перевірки про фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору не відповідають фактичним обставинам справи, що у свою чергу свідчить про протиправність виданої позивачем постанови про накладення на неї штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 4248/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/25 від 15.12.2021 року.

Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити у повному обсязі.

Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказувало, що на момент проведення перевірки 11.10.2021 року реалізацію підакцизних товарів здійснено продавцем ОСОБА_2 через реєстратор розрахункових операцій, проте немає укладеного трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 , а також відсутні повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Відповідач вказує, що ФОП ОСОБА_1 не дотримано установленого законодавством порядку прийняття працівника на роботу, а саме виявлено порушення ст. 24 КЗпП України. Таким чином, на думку відповідача, постанова про накладення штрафу № 4248/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/25 від 15.12.2021 року є правомірною і не підлягає скасуванню.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 09.08.2019 року.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11), інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (КВЕД 47.19).

З матеріалів справи видно, що позивачу видано ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (реєстраційний № 2101774 від 25.08.2021 року строком дії з 29.08.2021 року по 29.08.2022 року) та на роздрібну торгівлю тютюновими виробами (реєстраційний № 2101461 від 25.08.2021 року строком дії з 29.08.2021 року по 29.08.2022 року).

Крім того, з матеріалів справи видно, що підприємницьку діяльність позивач здійснює за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 11.10.2021 року № 1431-п, направлень на перевірку від 07.10.2021 року № 1768, від 11.10.2021 року № 1782 уповноваженим особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки уповноваженими посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області складено акт № 4248/Ж5/24-13-07-05/ НОМЕР_1 від 13.10.2021 року, в якому зафіксовано, що в ході здійснення фактичної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на момент проведення перевірки 11.10.2021 року о 17:57 год. реалізацію підакцизних товарів (1 пляшка пива Старопрамен за ціною 24 грн) здійснено продавцем ОСОБА_2 через реєстратор розрахункових операцій. Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_2 зареєстрована приватним підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, відповідно до поданої заяви від 07.10.2021 року, на 3 групі за ставкою 5%, але трудові відносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які б надавали право реалізовувати підакцизні товари, не укладалися. Відповідно до інформаційних систем встановлено відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення, формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, що порушує вимоги ч. 4 ст. 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413.

21.10.2021 року Головне управління ДПС у Чернівецькій області листом № 8588/5/24-13-07-05 надало інформацію Управлінню Держпраці у Чернівецькій області щодо проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , якою встановлено, що ОСОБА_2 фактично виконувала функції продавця без належного оформлення трудового договору.

04.11.2021 року листом № 3335/1/04-2/21 Управління Держпраці у Чернівецькій області повідомило позивача про отримання акту фактичної перевірки від 13.10.2021 року № 4248/Ж5/24-13-07-05/ НОМЕР_1 , відповідно до якого розглядатиметься справа про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

15.12.2021 року відповідач прийняв постанову № 4248/Ж5/24-13-07-05/407109465/ТД-ФС/25 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, за порушення ч. 4 ст. 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 60000,00 грн.

З матеріалів справи видно, що оскаржувану постанову отримано позивачем 18.12.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Суд зазначає, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п. 86.1 ст. 86 ПК України).

Відповідно до п. 86.5 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Згідно з п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Перелік підстав проведення фактичної перевірки наведений у п.80. 2 ст. 80 ПК України, згідно вимог якої фактична перевірка може проводитися, зокрема:

- п.п. 80.2.2 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- п.п. 80.2.5 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

- п. п. 80.2.7 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Як видно з матеріалів справи, Головним управління ДПС в Чернівецькій області прийнято рішення про проведення фактичної перевірки у відповідності до вимог п.20.1 ст. 20, п. п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Рішення щодо проведення фактичної перевірки позивача згідно вимог п. п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України у зв`язку із наявністю та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, не приймалось.

Окрім того, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

Інші докази на підтвердження наявності правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що Головне управління ДПС в Чернівецькій області під час проведення фактичної перевірки не мало правових підстав перевіряти дотримання позивачем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Таким чином, суд вважає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2 ст. 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Наведена обставина є окремою підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 року у справі № 520/8836/18.

Як вбачається з матеріалів справи, інших доказів на підтвердження порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Стосовно виявлених відповідачем порушень, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Частиною 1 ст. 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Відповідно визначення наведеного у п.п. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Аналогічне за змістом та суттю визначення терміну працівник також наведено в ст. 1 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності від 15.09.1999 № 1045-XIV, ст. 1 Закону України Про охорону праці від 14.10.1992 № 2694-XII, ст. 1 Закону України Про професійний розвиток працівників від 12.01.2012 № 4312-VI.

Статтею 50 Цивільного кодексу України встановлено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована, як фізична особа підприємець 01.10.2021. Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ОСОБА_2 є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (КВЕД 47.19), роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що законом передбачена відповідальність для юридичний осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у разі фактичного допуску працівника (фізичної особи) до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Водночас, абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачає застосування штрафу до суб`єктів господарювання, в т.ч. фізичних осіб-підприємців, в разі фактичного допуску фізичної особи-підприємця до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Із змісту оскаржуваної постанови видно, що на підставі висновків акту фактичної перевірки від 13.10.2021 № 4248/Ж5/24-13-07-05/ НОМЕР_1 відповідачем встановлено порушення фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, зокрема: на момент проведення фактичної перевірки в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на момент проведення перевірки 11.10.2021 року о 17:57 год. реалізацію підакцизних товарів (1 пляшка пива Старопрамен за ціною 24 грн) здійснено продавцем ОСОБА_2 через реєстратор розрахункових операцій. Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_2 зареєстрована приватним підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, відповідно до поданої заяви від 07.10.2021 року, на 3 групі за ставкою 5%, але трудові відносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які б надавали право реалізовувати підакцизні товари, не укладалися. Відповідно до інформаційних систем встановлено відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення, формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, що порушує вимоги ч. 4 ст. 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413.

Оскільки, положення абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачають застосування штрафу до фізичних осіб-підприємців в разі фактичного допуску фізичної особи-підприємця до роботи без оформлення трудового договору (контракту), суд вважає, що відповідач безпідставно виніс оскаржувану постанову, якою застосував штраф до останнього.

Крім того, суд вважає необґрунтованими висновки відповідача щодо фактичного допуску позивачем до роботи працівника, виходячи з наступного.

У позові позивач стверджувала, що 13.10.2021 року приступила до своїх обов`язків, а саме здійснення торгівлі в магазині. Однак, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я неповнолітнього сина, вона вимушена була покинути робоче місце та звернутись до лікаря, що підтверджується випискою огляду чергового ЛОР лікаря від 13.10.2021 року. У зв`язку з чим, попросила ОСОБА_2 , яка здійснювала свою підприємницьку діяльність в цьому ж магазині, як ФОП, щоб вона подивилась за її відділом в магазині доки вона не повернеться.

Крім того, позивач звертав увагу, що домовилась з ОСОБА_2 про те, що вона не буде здійснювати продаж наявного товару з її відділу. Однак, ОСОБА_2 без дозволу позивача здійснила продаж пляшки пива Старопрамен покупцю.

Судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем було взято до уваги тільки інформацію наведену в акті фактичної перевірки від 13.10.2021 року.

Отже, з встановлених судом фактичних обставини справи видно, що відповідач прийшов до невірного висновку про допущення порушення ч. 4 ст. 24 КЗпП України. При цьому, факт використання позивачем найманої праці не доведено, оскільки Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області під час проведення фактичної перевірки не встановлено дату фактичного допуску до роботи ОСОБА_2 , виконувана нею робота за посадою, професія, внутрішній трудовий розпорядок, а також умови оплати праці.

Відсутні в матеріалах справи також пояснення ОСОБА_2 щодо її працевлаштування на роботу позивачем.

Навіть, якщо припустити, що позивач, як фізична особа - підприємець, на час своєї відсутності залишила 11.10.2021 року у магазині фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 , яка здійснювала господарську діяльність в іншому відділі магазину, для догляду за товаром, то на думку суду у спірних правовідносинах має місце укладення короткотермінової цивільно-правової угоди між суб`єктами господарювання, а не фактичний допуск фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору, як помилково вважає відповідач.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які спростовують встановлені вище обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови суд не бере до уваги, оскільки вони спростовується обставинами встановленими під час розгляду справи по суті.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 72 - 77, 90, 241 та 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 15.12.2021 року № 4248/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/25.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (судовий збір) в сумі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Управління Держпраці у Чернівецькій області (вул. Зелена, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький