Справа № 380/23449/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/23449/21 пров. № А/857/9058/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Іщук Л. П.
за участю секретаря судового засідання Кухтея Р. В. Кушик Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 380/23449/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - первинна професійна спілка "Правозахисники країни" про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїМоскаль Р.М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області у якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 08.11.2021 №498 о/с «Про особовий склад» в частині відсторонення від виконання службових обов`язків з 08.11.2021 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення та припинення виплати грошового забезпечення старшому інспектору сектору запобігання корупції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 ;

стягнути з ГУНП у Львівській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 без урахування податків та зборів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що:

- оскаржений наказ прийнято з порушенням підстав та порядку визначеного ст.70 Закону України «Про Національну поліцію»;

- норми ст.46 КЗпП України в частині відсторонення поліцейських в наказі застосовано помилково, не дотримано принцип конкуренції норм спеціального та загального законодавства;

- наказом МОЗ України №2153 від 04.10.2021 затверджено лише перелік професій, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Профілактичне щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 на даний час є добровільним;

- строків проведення профілактичних щеплень від COVID-19 жодним нормативно- правовим актом не встановлено;

- у суб`єкта владних повноважень відсутні відомості про наявність чи відсутність у позивача COVID-19 сертифіката;

- порушено визначену ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» процедуру відсторонення, оскільки подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби щодо відсторонення від роботи позивача до ГУНП у Львівській області не надходило;

- не дотримано мінімальних гарантій щодо завчасного (за два місяці) персонального повідомлення поліцейського про зміну істотних умов праці;

- Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 (зі змінами), на яку посилається відповідач, не передбачено права чи обов`язку щодо відсторонення саме поліцейських (стосується державних службовців та працівників);

- наказ не містить жодної інформації про підстави прийнятого рішення (наприклад акт відмови від вакцинації, тощо);

- у разі дотримання вимог закону, відстороненню могли б підлягати не всі працівники, а лише працівники певних професій. Такий перелік посад органом поліції не затверджено; - свідчить про дискримінацію; - безпідставно припинено виплату грошового забезпечення.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені за допомогою електронних засобів зв`язку, шляхом надіслання повістки та ухвал на електронну адресу позивача та відповідача, та на поштову адресу третьої особи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Кравець Р.Ю. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Невелич Ю.В. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані статтею 30 Основ законодавства України про охорону здоров`я, статтею 27 Закону № 4004, ст. ст. 12, 29, пунктом 2-3 розділу X «Прикінцеві положення» Закону №1645 повноваження Уряду та МОЗ України дозволяють їм запроваджувати карантин, визначаючи його умови, а також запроваджувати як добровільну, так і обов`язкову профілактичну вакцинацію, в т.ч. для працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб.

04.10.2021 МОЗ України прийняло рішення (наказ № 2153), яким на період дії карантину визнало обов`язковим профілактичне щеплення проти COVID-19 певних категорій осіб, в тому числі працівників центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року №1645-III (далі Закон №1645) прямо передбачає відсторонення від роботи працівників, які ухиляються або відмовляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом; цією ж статтею Закону №1645 уповноважено МОЗ України на встановлення переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

20.10.2021 Уряд доповнив Постанову № 1236 новим пунктом 41-6 та зобов`язав керівників державних органів (державної служби), підприємств, установ та організацій забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 особами, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена наказом № 2153 та здійснити з 08.11.2021 відсторонення від роботи (виконання робіт) тих осіб, які відмовляються або ухиляються від проведення згаданих щеплень (за винятком осіб, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали про це медичний висновок, виданий закладом охорони здоров`я).

При цьому, суд урахував, що ГУНП у Львівській області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, тому всі його працівники (як поліцейські, так і державні службовці та наймані робітники) зобов`язані на виконання наказу №2153 від 04.10.2021 отримати обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19. Запровадження уповноваженим державним органом політики обов`язкової вакцинації певних категорій осіб з метою досягнення належного рівня захисту населення від серйозного інфекційного захворювання та вироблення колективного імунітету є загальновизнаною та поширеною у світі практикою боротьби з пандемією цієї хвороби. В цьому світлі позивачка, перебуваючи на державній службі спеціального характеру та обстоюючи в суді право на працю, повинна також пам`ятати та виконувати свої обов`язки в сфері захисту населення від інфекційних хвороб. Враховуючи наведені вище висновки суду щодо тлумачення релевантних норм права суд визнає помилковим твердження позивачки про те, що вакцинація від COVID-19 для неї є добровільною.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що капітан поліції ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України (центральний орган виконавчої влади) на посаді старшого інспектора сектора запобігання корупції ГУНП у Львівській області (територіальний орган).

13.10.2021 в секторі запобігання корупції ГУНП зареєстрована телеграма заступника начальника ГУНП у Львівській області №4101/03/13-2021 від 08.10.2021 (а.с.127), адресована начальникам та командирам управлінь, відділів та самостійних підрозділів, ВП ГУНП у Львівській області такого змісту:

«Міністерство охорони здоров`я України своїм наказом від 04.10.2021 №2153, зареєстрованим в Мінюсті 07.10.2021 за №1306/36928, затвердило перелік організацій, представники яких підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19. Зокрема, обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, до яких відноситься і Національна поліція України. Наказ набирає чинності через один місяць з дня його публікації.

Працівники, які не щепляться протягом цього періоду, будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати.

У зв`язку із вище наведеним прошу дану інформацію довести до невакцинованих працівників ввірених Вам підрозділів та вжити заходів щодо їх вакцинації.

У разі виявлення станом на 07.11.2021 невакцинованих підлеглих працівників надати не пізніше наступного робочого дня до УКЗ ГУНП матеріали щодо відсторонення їх від виконання службових обов`язків».

Зміст цієї телеграми того ж дня, 13.10.2021, доведено до відома працівників сектору під розписку, а до ОСОБА_1 - 25.10.2021, оскільки вона до 24.10.2021 перебувала у відпустці.

28.10.2021 до ГУНП у Львівській області надійшло доручення голови Національної поліції України «Про посилення протиепідеміологічних заходів щодо протидії захворюваності на коронавірусну хворобу» від 27.10.2021 №13086/01/12-2021 (а.с.133), відповідно до якого керівників структурних підрозділів та територіальних органів Національної поліції зобов`язано у зв`язку з появою нових штамів коронавірусу, зростанням захворюваності на коронавірусну хворобу ужити заходів щодо масової вакцинації особового складу від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV2.

04.11.2021 до ГУНП у Львівській області надійшло доручення голови Національної поліції України від 02.11.2021 №36183 (а.с.130) з вказівкою забезпечити виконання доручення керівництва Міністерства внутрішніх справ України №174/09 від 01.11.2021 «Про посилення заходів із запобігання гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (а.с.131-132).

06.11.2021 начальник ГУНП у Львівській області скерував начальникам та командирам управлінь, відділів та самостійних підрозділів, РУП та РВП ГУНП у Львівській області телеграму № 4725/01/13-2021 (а.с.128-129), в якій вимагав:

- надати письмові підтвердження виконання вимог службової телеграми №4101/03/13-2021 від 08.10.2021;

- довести до відома усіх без винятку працівників інформацію щодо запровадження з 08.11.2021 перепускного режиму, що передбачає перевірку наявності документів, що підтверджують вакцинацію або абсолютні протипоказання щодо проведення щеплення. За відсутності таких документів особа не буде допущена до роботи, а після повторного ознайомлення з вимогами законодавства та подальшого ухилення від вакцинування буде відсторонена від роботи на підставі статті 46 КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 8 наказу МВС України від 06.04.2016 №260, без збереження заробітної плати як такі, що відсутні без поважних причин через невиконання вимог законодавства;

- забезпечити щоденний належний перепускний режим та перевірку згаданих документів;

- у випадку виявлення після повторного ознайомлення працівника з вимогами законодавства його бажання вакцинуватися забезпечити їх вакцинацію у ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» чи найближчому центрі вакцинації та після вакцинації допустити до робочого місця.

07.11.2021 ОСОБА_1 подала начальнику ГУНП у Львівській області заяви (а.с.46-50), просила «з метою недопущення негативних наслідків 08.11.2021, у формі явно протиправного відсторонення мене від роботи, припинення виплати грошового забезпечення з порушенням вимог закону» вирішити такі питання:

- переведення на дистанційну роботу, надання ноутбука та паролів для доступу до відомчої електронної пошти для виконання службових обов`язків за межами установи;

- надання роз`яснення щодо скерування на безоплатне регулярне тестування на виявлення COVID-19 та звернення до медичних установ з метою забезпечення безоплатного регулярного тестування поліцейського.

08.11.2022 ОСОБА_1 прибула за місцем несення служби та відмовилася надати офіцеру управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області інформацію та документи, що підтверджують проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Посадові особи УКЗ ГУНП не допустили ОСОБА_1 на робоче місце та склали акт (а.с.51), в якому зафіксували причини недопуску.

ОСОБА_1 ознайомилася з актом та на звороті написала, що відмовляється надавати інформацію про наявність чи відсутність вакцинації проти COVID-19, оскільки така інформація є конфіденційною; при цьому до вакцинації ставиться схвально та не ухиляється. Оскільки законами України на неї як громадянина не покладено обов`язку надавати роботодавцю інформацію про наявність в неї щеплення від COVID-19 чи документів щодо щеплення для доступу до робочого місця, такі вимоги ГУНП у Львівській області є протиправними та порушують ч.1 ст. 92 та ч.2 ст. 19 Конституції України. Також повідомила, що не надає згоди на обробку її персональних даних та збір конфіденційної інформації про неї (а.с.51).

Після складання акта від 08.11.2021 посадові особи ГУНП у Львівській області вручили ОСОБА_1 :

1) попередження (а.с.53) про відсторонення від виконання службових (посадових) обов`язків (роботи) у разі недотримання вимог законодавства щодо захисту населення від інфекційних хвороб без збереження грошового забезпечення (заробітної плати) з 08.11.2021 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення. Прокопик на звороті попередження (а.с. 54) навела аргументи, аналогічні до написаних на звороті акта від 08.11.2021 (про заборону роботодавцю обробляти її персональні дані та відсутність обов`язку надавати відомості про вакцинацію від COVID-19);

2) витяг з наказу №498о/с від 08.11.2021 «Про особовий склад», відповідно до якого начальник ГУНП у Львівській області наказав:

- відсторонити старшого інспектора сектору запобігання корупції капітана поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків з 08.11.2021 до усунення причин та умов, що зумовили таке відсторонення;

- припинити виплату грошового забезпечення поліцейському з 08.11.2021 на період її відсутності на службі через невиконання вимог законодавства щодо захисту населення від інфекційних хвороб без поважних причин.

8 та 9 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала начальнику ГУНП у Львівській області низку заяв та рапортів (а.с.22-25, 39-45), що стосувалися таких питань:

- переведення на дистанційну роботу та надання ноутбука і паролів для доступу до відомчої електронної пошти для виконання службових обов`язків за межами установи;

- допуск до робочого місця;

- визначення місця несення служби та обов`язків на час відсторонення від посади;

- надання роз`яснення щодо скерування на безоплатне регулярне тестування на виявлення COVID-19 та звернення до медичних установ з метою забезпечення безоплатного регулярного тестування поліцейського.

Управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області скерувало ОСОБА_1 лист від 25.11.2021 №4693/13/01-2021 (а.с.137), в якому додатково роз`яснило правові та фактичні (ненадання підтвердження про щеплення чи наявність протипоказів) підстави відсторонення від виконання службових обов`язків яким, а також про зацікавленість керівництва ГУНП у Львівській області допустити заявницю до виконання службових обов`язків за умови наявності документа, що підтверджує факт вакцинування та свідчить про усунення ОСОБА_1 причин, що стали підставою для відсторонення.

ГУ НП у Львівській області звернулося до начальника ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС по Львівській області» з листом (а.с.134) щодо роз`яснення можливості проходження безоплатного регулярного тестування на ІФА ІgМ та ІФА ІgG (ПЛР, якщо ІФА позитивні) поліцейських, до якого долучено заяву ОСОБА_1 від 08.11.2021.

ДУ «ТМО МВС по Львівській області» листом від 19.11.2021 №Д-489/Зі/05/13-2021 (а.с.135) повідомило ГУНП у Львівській області, що відповідно до пункту 4 Стандарту 1 Організація протиепідемічних заходів та медичної допомоги в осередку інфікування SARS-CoV-2 Стандартів медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (COVID-19)», затверджених наказом МОЗ України від 20.05.2020 №1227 «Про затвердження змін до Стандартів медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (COVID-19)», лабораторне тестування працівників Національної поліції проводиться 1 раз на 30 днів (до отримання перших позитивних результатів у конкретної особи) методом ІФА (ПЛР, якщо позитивний результат ІФА).

Територіальне управління ДБР, розташоване у м. Львові, листом від 17.12.2021 №П-8260/12-11/21 повідомило сторін, що за результатами розгляду матеріалів за зверненнями ОСОБА_1 (а.с.138-139) підстав для вжиття заходів, передбачених ст. 214 КПК України, не вбачається.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено: - ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; - військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Начальник ГУНП у Львівській області 24.02.2022 видав наказ №91о/с «Про особовий склад» (а.с.206 зворот) та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» наказав допустити до виконання службових обов`язків з 24.02.2022 в т.ч. капітана поліції Прокопик І. О.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII (зі змінами та доповненнями; далі - Основи) законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення […] г) виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я (стаття 10 Основ).

Держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань.

Особи, які є носіями збудників інфекційних захворювань, небезпечних для населення, усуваються від роботи та іншої діяльності, яка може сприяти поширенню інфекційних хвороб, і підлягають медичному нагляду і лікуванню за рахунок держави з виплатою в разі потреби допомоги по соціальному страхуванню. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України.

У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань.

Місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування зобов`язані активно сприяти здійсненню протиепідемічних заходів.

Перелік особливо небезпечних і небезпечних інфекційних захворювань та умови визнання особи інфекційно хворою або носієм збудника інфекційного захворювання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я і публікуються в офіційних джерелах (стаття 30 Основ).

Пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта (стаття 39-1 Основ).

Суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні регулює

Відповідно до статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» 24 лютого 1994 року № 4004-XII (далі Закон №4004) профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими.

Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року №1645-III (далі Закон №1645) визначено правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Основними принципами профілактики інфекційних хвороб є: визнання захисту населення від інфекційних хвороб одним із пріоритетних напрямів діяльності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності (ст. 10 Закону №1645).

Відповідно до статті 12 Закону №1645, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. […]

Відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Повноваження Кабінету Міністрів щодо запровадження карантинних обмежень визначені у ст. 29 Закону №1645, згідно із якою карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Пунктами 2-3 розділу X «Прикінцеві положення» Закону №1645 встановлено, що тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом.

9 грудня 2020 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова №1236)

29 червня 2021 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від № 677 «Деякі питання формування та використання сертифіката, що підтверджує вакцинацію від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, негативний результат тестування або одужання особи від зазначеної хвороби».

04.10.2021 Міністерством охорони здоров`я України видано наказ №2153, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за № 1306/36928 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі - Наказ № 2153).

Відповідно до приведеного Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 підлягають працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до ст.ст. 1, 13, 59. 70 Закон України «Про Національну поліцію» 2 липня 2015 року № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

З наведеного слідує, що Головне управління Національної поліції у Львівській області належить до органів виконавчої влади, працівники якого підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються правових підстав для відсторонення позивача від виконання службових обов`язків з 08.11.2021року, колегією суддів встановлено таке.

Відповідно до ст.70 Закон України «Про Національну поліцію» 2 липня 2015 року № 580-VIII відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) здійснюється у таких випадках:

- проведення щодо поліцейського службового розслідування, - відсторонення у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України;

- здійснення щодо поліцейського кримінального провадження, - відсторонення у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України;

- у разі прийняття відповідною місцевою радою резолюції недовіри згідно з положеннями статті 87 цього Закону, - відсторонення поліцейського, який є керівником органу (підрозділу) поліції.

Відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У Рішенні Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення терміну "законодавство" від 9 липня 1998 року у справі N 17/81-97 визначено, що найбільш поширеним у Кодексі законів про працю України є термін "законодавство". Стаття 4 Кодексу визначає, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України про працю, прийнятих відповідно до нього.

Термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція

України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Отож, терміну "законодавство" включає акти Кабінету Міністрів України, та нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади до яких належить Міністерство охорони здоров`я.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні. Так, відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський серед іншого зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Разом з тим, цим Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовує права та обов`язки поліцейських в сфері дотримання законодавства щодо захисту населення від інфекційних хвороб, а також питання наслідків невиконання поліцейським його обов`язків у цій сфері.

З огляду на це колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, про те що до спірних правовідносин є застосовними загальні положення трудового законодавства (КЗпП) та законодавства в сфері захисту населення від інфекційних хвороб, оскільки спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства в тому числі і щодо відсторонення працівників від роботи з підстав, передбачених статтею 46 Кодексу законів про працю, а зокрема в інших випадках, передбачених законодавством в тому числі і у випадку недотримання законодавства в сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

20 жовтня 2021 р. Постановою КМУ № 1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» доповнено Постанову №1236 пунктом 41-6, який набрав чинності 08.11.2021.

Відповідно до названого пункту 41-6:

«Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.».

Запровадження уповноваженим державним органом політики обов`язкової вакцинації певних категорій осіб з метою досягнення належного рівня захисту населення від серйозного інфекційного захворювання та вироблення колективного імунітету є загальновизнаною та поширеною у світі практикою боротьби з пандемією цієї хвороби.

З урахуванням приведених положень законодавства та фактичних обставин справи колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що позивачка, перебуваючи на державній службі спеціального характеру та обстоюючи в суді право на працю, повинна також пам`ятати та виконувати свої обов`язки в сфері захисту населення від інфекційних хвороб, а відтак позивачка, як поліцейський зобов`язана на виконання наказу №2153 від 04.10.2021 отримати обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19.

Відповідач в свою чергу на виконання пункту 41-6 Постанови №1236 зобов`язаний в строк до 08.11.2021 забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень від COVID-19 усіма підпорядкованими особами, а починаючи з 08.11.2021 відсторонити осіб, які відмовляються або ухиляються від проведення згаданих щеплень від роботи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в достатні для виконання строки довів до відома позивачки відомості щодо необхідності виконання наказу МОЗ України №2153 з приводу обов`язку пройти обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 з наданням відповідачу відповідних документів для контролю виконання цього обов`язку (сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичний висновок про протипоказання до проведення вакцинації, виданий закладом охорони здоров`я). Також відповідач попередив позивача про наслідки відмови/ухилення від вчинення таких дій (відсторонення від роботи без збереження заробітної плати).

При цьому, є загальновідомою обставина, що МОЗ України забезпечено функціонування на території України в тому числі у місті Львові достатньої мережі пунктів вакцинації від COVID-19 в усіх комунальних поліклініках та громадських місцях (торгівельні центри, спортивні заклади тощо).

Відтак, перешкод для вчинення позивачем дій з приводу профілактичного щеплення проти COVID-19 з наданням відповідачу відповідних документів для контролю виконання цього обов`язку або медичного висновку про протипоказання до проведення вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я не існувало.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що запровадження МОЗ України для певної категорії працівників обов`язку пройти вакцинацію не свідчить про зміну роботодавцем істотних умови праці в розумінні статті 32 КЗпП (не передбачає зміну систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад тощо).

Натомість, відповідач ухилилася від виконання покладеного на неї чинним законодавством обов`язку, а зокрема не надала роботодавцю необхідних документів (сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичного висновку про протипоказання до проведення вакцинації, виданий закладом охорони здоров`я).

Із змісту оскаржуваного наказу слідує, що відсторонення позивача від виконання службових обов`язків та припинення виплати їй грошового забезпечення з 08.11.2021 зумовлене невиконанням поліцейською вимог законодавства щодо захисту населення від інфекційних хвороб, а період відсторонення кваліфікується роботодавцем як відсутність на службі без поважних причин та триватиме до усунення нею причин та умов, що зумовили таке відсторонення. Із попередження, яке отримала позивач приведено детально правові та фактичні підстави відсторонення.

На час розгляду апеляційної скарги позивача, правової позиції ЄСПЛ та практики Верховного Суду відсторонення працівників від роботи через відмову вакцинуватися від коронавірусної хвороби наразі немає.

У цьому контексті ЄСПЛ висловлювався лише з процедурних питань. Йдеться про тимчасові заходи, які суд може вжити негайно у випадку існування ризику непоправного порушення прав людини.

Так, у серпні 2021 р. відхилив запит французьких пожежників про вжиття невідкладних заходів з огляду на закон, який передбачає вимогу обов`язкової вакцинації для певних професій з подальшим відстороненням від роботи у разі відмови (Abgrall & 671 others vs France).

У вересні 2021 р. ЄСПЛ розглянув та відхилив два подібні запити, подані медичними працівниками з Греції, які вимагали зупинити дію закону, що передбачає обов`язкову вакцинацію аби мати змогу продовжити працювати (Kakaleri & others vs Greece, Theofanopoulou and Others v. Greece).

У той же час, колегією суддів ураховано, що у провадженні Верховного Суду раніше були справи, де позивачі оскаржували обмеження, яких, на їх думку, зазнають діти через відсутність щеплень.

Йдеться, зокрема, про рішення у справі № 337/3087/17 від 20.03.2018 р., № 682/1692/17 від 17.04.2019 р., № 630/554/19 від 08.02.2021р., №331/5291/19 від 10.03.2021 р.

У вказаних справах суд вказав, що: «Завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорах, що розглядалися ВС, індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення батьками дитини при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано ст. 3, 27 та 49 Конституції України.

Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише в тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим. Будь-яке право об`єктивно кореспондується із обов`язками, право на дошкільну освіту законодавець пов`язує із обов`язком проходження профілактичних щеплень, які гарантують безпеку як самій дитині так і оточуючих її осіб. Дитина не позбавлена права на освіту, яку може отримати у інших формах».

Статтями 43, 45 Конституції України встановлено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зважаючи на приведені положення Конституції України, вище приведені норми національного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позиція ВС висловлена у перелічених справах є такою, що підлягає до застосування у спірних правовідносинах, позаяк найвищою соціальною цінністю в Україні визнаються життя, здоров`я і безпека людини, а не право на працю.

Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43, 45 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

За наведених обставин, наказ ГУНП у Львівській області від 08.11.2021 №498 о/с «Про особовий склад» в частині відсторонення позивача від виконання службових обов`язків з 08.11.2021 є таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до статті 94 «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі Наказ №260) затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Відповідно до пункту 8 Наказу №260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Оскільки позивач ухилилася від виконання вимог законодавства щодо захисту населення від інфекційних хвороб, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами відповідача про те, що період до надання нею сертифікату про вакцинацію чи довідки про наявність медичних протипоказів для здійснення вакцинації слід кваліфікувати як відсутність на службі без поважних причин, тому підстав для виплати грошового забезпечення за цей період немає.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом відсторонення працівника від роботи означає призупинення трудових правовідносин, що полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором, а роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою та здійснювати відповідну оплату праці.

Відносно ж доводів скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 4-6 ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію» в частині оплати праці за час відсторонення, то колегія суддів зазначає, що застосування приведених положень законодавства має місце у випадку відсторонення позивача від роботи з підстав перелічених у названій статті 70 приведеного Закону.

Натомість, позивач відсторонена від виконання службових обов`язків з підстав, передбачених ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04.10.2021року, постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 року (із змінами) та ст. 46 Кодексу законів про працю України.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберегти заробітну плату за працівником, який ухиляється від виконання покладеного на нього чинним законодавством обов`язку, щодо надання роботодавцю необхідних документів (сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 або медичного висновку про протипоказання до проведення вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я.

Відносно ж доводів позивача, які стосуються створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту публічної інформації, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її стан здоров`я.

Відповідно до статті 39-1 Основ пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону Закон України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року № 2297-VI (далі Закон №2297) забороняється обробка персональних даних […], що стосуються здоров`я, […] біометричних або генетичних даних.

Положення частини першої цієї статті не застосовується, якщо обробка персональних даних: […] необхідна для здійснення прав та виконання обов`язків володільця у сфері трудових правовідносин відповідно до закону із забезпеченням відповідного захисту (п. 2 частини другої статті 7 Закону №2297).

Враховуючи приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що інформація про стан здоров`я (в цій ситуації - про вакцинацію позивачки) дійсно є персональними даними позивача, що на підставі наведених вище норм права визнається конфіденційною інформацією.

Оскільки МОЗ України віднесло всіх працівників Національної поліції України до групи ризику, що потребує обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, то позивач, як офіцер поліції була зобов`язана до 08.11.2021 або пройти вакцинацію, або отримати за наслідками обстеження в медичній установі докази наявності медичних протипоказів для вакцинації про що повідомити відповідача.

Відтак, обробка відповідачем таких персональних даних, як відомостей щодо вакцинації працівників поліції здійснюється на підставі Закону, а зокрема пункту 2 частини другої статті 7 Закону №2297, для виконання обов`язків роботодавця у сфері трудових правовідносин, тому не потребує згоди особи.

Відносно ж доводів позивача про її бажання нести службу дистанційно та звернення до відповідача про надання техніки, а також ключів доступу до електронних засобів зв`язку для виконання функціональних обов`язків дистанційно, то у якості підстави для запровадження для неї такого виняткового режиму роботи позивач називала право на збереження конфіденційної інформації щодо її вакцинації від COVID-19.

Вирішуючи питання про співвідношення права позивача на запровадження для неї такого виняткового режиму (дистанційної) роботи направленого на збереження конфіденційної інформації щодо її вакцинації від COVID-19 та обов`язку поліцейського щодо повноцінного несення служби у межах повноважень та завдань підрозділів по запобіганню корупції, то колегія суддів ураховує, що пунктом 2 частини другої статті 7 Закону №2297 установлено право відповідача на обробку персональних даних, необхідних для здійснення прав та виконання обов`язків володільця у сфері трудових правовідносин.

За вказаних обставин, мета з якою позивач просила забезпечити винятковий режим не може превалювати над обов`язками поліцейського, запровадженими Законом України «Про Національну поліцію», щодо повноцінного несення служби у межах повноважень та завдань підрозділів по запобіганню корупції.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача, які стосуються дискримінаційного ставлення роботодавця, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 6 вересня 2012 року № 5207-VI (далі Закон № 5207-VI) пряма дискримінація має місце в ситуації, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Іншими словами, пряма дискримінація полягає у різному ставленні до осіб, що перебувають в аналогічному становищі, і таке різне ставлення зумовлене певною ознакою їх розрізнення та не має розумного виправдання.

Однак, посилаючись на обставини щодо дискримінаційного ставлення роботодавця, позивач не зазначила жодних фактів та не навела жодних доказів, з яких вбачалося що при запровадженні та реалізації положень наказу Міністерством охорони здоров`я України №215 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та Постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 року (із змінами) та ст. 46 Кодексу законів про працю України мало місце різне застосування до працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що інтереси однієї особи (а в даному випадку поліцейського, який є посадовцем органу державної виконавчої влади) не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень такий посадовець не може бути допущений до служби, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх громадян, а й захищає таким чином власне кожну особу, яка не отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси щодо тимчасового відсторонення поліцейського (до проведення щеплення, або отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на працю, позаяк таке право на працю позивач може реалізувати в іншому секторі економіки увільнившись з посади, яка віднесена до органів державної виконавчої влади, перебування на який супроводжується певними обмеженнями та обов`язками.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до д п.1 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності належать справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до примітки статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» посада яку займає позивач, а зокрема старшого інспектора сектора запобігання корупції ГУНП у Львівській області (територіальний орган) не відноситься до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відтак, вказана справа належить до справ незначної складності та на неї поширюються положення частини 5 статті 328 КАС України.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 380/23449/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 08 вересня 2022 року