Справа № 640/10796/22
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 серпня 2022 року справа №640/10796/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві)
про1) визнання протиправним та скасування рішення відповідача №2600-0210-8/189622 від 30 листопада 2021 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком; 2) зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року на посаді взуттєвика у ТОВ «Фірма «СІБОР» та в період з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року на посаді взуттєвика 6-ого розряду взуттєвого цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо» до загального стажу та призначити пенсію позивачу, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 22 листопада 2021 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач протиправно не зарахував до його страхового стажу періоди роботи з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року у ТОВ «Фірма «СІБОР» та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року в цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо», оскільки записи про звільнення позивача засвідчені печатками старого зразка (УРСР).

На думку позивача, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Ухвалою від 25 липня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/10796/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, до якого в якості доказів направлення копії відзиву учасникам справи, додав копію поштового реєстру та копію фіскального чеку АТ «Укрпошта».

Копія поштового реєстру та копія фіскального чеку жодним чином не засвідчені.

Належними доказами направлення відзиву іншим учасникам справи є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, копія реєстру відправлення поштової кореспонденції зі штампом поштового відділення тощо, засвідчені відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55.

Таким чином, відзив відповідача не відповідає положенням пункту другого частини четвертої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути прийнятий до розгляду.

Суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому повторно обґрунтував позовні вимоги, посилаючись на судову практику.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

За результатами розгляду заяви позивача від 22 листопада 2021 року №7837 щодо призначення пенсії за віком відповідач листом від 30 листопада 2021 року №2600-0210-8/189622 відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та зазначив, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років; до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року у ТОВ «Фірма «СІБОР» та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року в цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо», оскільки печатки при звільненні старого зразка (УРСР); відповідно до наданих документів загальний страховий стаж становить 25 років 07 місяців 01 день, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Відповідно до записів №14-17 у трудовій книжці НОМЕР_1 , копія якої міститься у справі, позивач працював:

- 01 рік 11 місяців 07 днів - з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року на посаді взуттєвика у ТОВ «Фірма «СІБОР» (записи №14-15);

- 02 роки 05 місяців 23 дні - з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року на посаді взуттєвика 6-ого розряду взуттєвого цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо» (записи №16-17).

Всі інші записи в трудовій книжці позивача не відносяться до предмету спору та не заперечуються сторонами, а тому не досліджуються судом.

Відповідно до довідки від 12 липня 2022 року №03.1 Головного управління статистики у м. Києві дата первинної реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Сібор» 14 лютого 1992 року, остання реєстраційна дія відбулася 26 вересня 2012 року за №7005027; станом на 12 липня 2022 року підприємство з назвою Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо» в базі даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України по місту Києву не значиться.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (стаття 55 Конституції України).

При розгляді спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, що визначені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій) (пункти 1 та 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач, оскаржуючи дії відповідача, стверджує, що порушено його право на соціальний захист.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру (пункт 1 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

В солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком (частина перша статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років (частина перша статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Згідно із статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку №637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі по тексту - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Отже, усі записи в трудові книжці здійснюються роботодавцем.

Суд встановив, що на аркушах 8 - 11 трудової книжки записи №15 про звільнення позивача з ТОВ «Фірма «СІБОР» та 17 про звільнення позивача з Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо» засвідчені печатками УРСР.

Водночас, суд зазначає, що трудова книжка містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, зокрема, в ТОВ «Фірма «СІБОР» з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року в Кінофотовідеокооперативі «Інформкмо», а також містить посилання на відповідні рішення, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301 (далі по тексту - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується достовірність записів у трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року, а судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Отже, засвідчення записів про звільнення печатками старого зразка (УРСР), не може бути підставою неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Таким чином, суд дійшов висновку, що записи в трудовій книжці підтверджують період роботи позивача з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року на посаді взуттєвика у ТОВ «Фірма «СІБОР» та період з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року на посаді взуттєвика 6-ого розряду взуттєвого цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо», а посвідчення записів про звільнення печатками старого зразка не спростовує достовірності записів №14-17 в трудовій книжці, а отже, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу роботи позивача періоди роботи з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року - в загальній кількості 04 роки 05 місяців, при розгляді заяви про призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови в зарахуванні періодів роботи позивача з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року на посаді взуттєвика у ТОВ «Фірма «СІБОР» та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року на посаді взуттєвика 6-ого розряду взуттєвого цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо» та наявність правових підстав для зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року на посаді взуттєвика у ТОВ «Фірма «СІБОР» та в період з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року на посаді взуттєвика 6-ого розряду взуттєвого цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо» до його загального стажу.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ГУ ПФУ в місті Києві призначити пенсію позивачу, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 22 листопада 2021 року, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Позивач досяг пенсійного віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта позивача, наявною в матеріалах справи.

Як стверджує відповідач та не заперечує позивач, страховий стаж позивача без урахування періодів роботи з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року становить 25 років 07 місяців 01 день.

Крім того, суд визнав протиправним не зарахування відповідачем до загального стажу позивача стаж роботи позивача з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року в загальній кількості 04 роки 05 місяців.

Таким чином, стаж роботи позивача становить 30 років 0 місяців 01 день, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановив суд, позивач досяг пенсійного віку 23 грудня 2020 року та звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 22 листопада 2021 року, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних, зокрема, для призначення пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, прийняття рішення про призначення пенсії віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є досягнення особою пенсійного віку та відповідний стаж роботи.

Встановлені судом факти дають підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу за віком з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 22 листопада 2021 року.

З урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити, позивачу пенсію за віком, починаючи з 22 листопада 2021 року.

Суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №2600-0210-8/189622 від 30 листопада 2021 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки лист відповідача від 30 листопада 2021 року №2600-0210-8/189622 не є рішенням про відмову.

Частиною шостою пункту 4.3 розділу 4 Порядку №22-1 зазначено, що рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Суд звертає увагу на те що, відповідно вказаної вище норми, наявний в матеріалах справи лист від 30 листопада 2021 року №2600-0210-8/189622 не є рішенням відповідача про відмову у зарахуванні позивачу періодів роботи з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року до загального стажу, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 14 лютого 1992 року по 21 січня 1994 року на посаді взуттєвика у ТОВ «Фірма «СІБОР» та з 27 січня 1994 року по 18 липня 1996 року на посаді взуттєвика 6-ого розряду взуттєвого цеху «ШИК» Кінофотовідеокооперативу «Інформкмо» до його загального стажу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 пенсію за віком.

3. Відмовити в іншій частині адміністративного позову.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ідентифікаційний код 42098368).

Суддя В.А. Кузьменко