Справа № 160/8808/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2022 року Справа № 160/8808/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/8808/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни з врахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.1 ст. 28, ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 16.02.2018 р. та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником.
Ухвалою суду 29.06.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, було залишено без руху з підстав передбачених ст.ст.160,161 КАС України.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 08.07.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 08.07.2022 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача про призначення пенсії за віком;
- листи/відмови (рішення) Пенсійного органу та інші наявні докази щодо суті спору.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 06.09.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до квітня 1994 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в АДРЕСА_1 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
16.02.2018 року представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - Богач В.І. звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни (Додаток 2 до Порядку № 22-1), просила здійснити запити відповідно до записів у трудовій книжці щодо отримання довідок по заробітній платі, що враховується для обчислення пенсії, про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період. До заяви додано всі необхідні та достатні документи для призначення пенсії за віком, в тому разі оригінал трудової книжки.
Супровідним листом № 1965/02-09/21 від 04.10.2019р. надано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Г-2145 від 16 лютого 2018р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що ОСОБА_1 не має реєстрації на території України. У заяві про призначення пенсії та в трудовій книжці значиться прізвище, ім`я, по батькові повністю, а в паспорті громадянки України для виїзду за кордон значиться ОСОБА_1 (без зазначення по батькові). Згідно п. 1.5 Порядку заява про поновлення виплати пенсії подається за місцем проживання.
04.01.2020р. представник позивача - Акерман О.М. звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2020р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі № 160/321/20 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 160/321/20 скасовано.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 16 лютого 2018 року за № Г-2145.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.02.2018 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду.

В обґрунтування прийнятого рішення суд апеляційної інстанції зазначив про те, що «Колегія суддів враховує, що не є розбіжностями зазначення в документах прізвища, ім`я та по-батькові або прізвища та ім`я, адже у сукупності надані документи свідчать про те, що вони належать одній особі.

В даному випадку, оскільки представником позивача були подані до пенсійного органу всі копії необхідних документів, а відповідачем не було спростовано достовірність останніх, колегія суддів апеляційного суду вважає, щодо наведені документи є належними для вирішення питання щодо наявності у позивача права на отримання пенсії за віком».

31.03.2022 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просив:

1. Надіслати рішення на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020р по справі № 160/321/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення.

2. Долучити заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок відкритий в АТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 від 20.01.2022р.

3. Долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 нотаріально засвідчені копії довіреності № 219/21 від 30.04.2021р., паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 НОМЕР_1 виданого органом 2ІБК 01.07.2002р.

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що у зв`язку з відсутністю загального стажу 15 років винесено рішення про відмову в призначенні пенсії.

Також, вказали, що відповідно порядку 1596 заява про виплату пенсії подається одержувачем особисто або приймається від установи уповноваженого банку.

У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.02.2021 року зазначено, що періоди згідно трудової книжки роботи не зараховано, оскільки порушено інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність Пенсійного органу протиправною, звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом порушених прав.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Ухвалою суду від 08.07.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цією ж ухвалою суду від 08.07.2022 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі №160/8808/22.

14.07.2022 року відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується розпискою про вручення, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до квітня 1994 року проживала в АДРЕСА_2 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

16 лютого 2018 року позивач, через представника за довіреністю ОСОБА_2 , звернулася із заявою про призначення/перерахунок пенсії щодо призначення пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснення відповідно до записів трудової книжки запитів для отримання довідок по заробітній платі для обчислення пенсії, довідок про реорганізацію (перейменування) підприємств, інших документів для призначення пенсії, врахувати найвигідніший період (а.с.10).

До заяви позивачем були додані копії: закордонного паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довідка про присвоєння ІН, трудової книжки.

Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.02.2018 р. № Г-2145 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недоліками наданих документів, а саме:

у заяві про призначення пенсії та в трудовій книжці значиться прізвище, ім`я, по батькові повністю, а в паспорті громадянки України для виїзду за кордон значиться ОСОБА_1 (без зазначення по батькові);

згідно п. 1.5 Порядку заява про поновлення виплати пенсії подається за місцем проживання (а.с.8-9).

ОСОБА_1 є громадянкою України, на час звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_1 склав 78 років, страховий стаж відповідно до записів трудової книжки склав 35 років 7 місяців 12 днів.

Крім того, у рішенні відповідач посилається на Постанову правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно п.1.5 якого заява про поновлення виплати пенсії непрацюючим особам подається пенсіонером особисто або його законним представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Позивач, не погодившись із такою бездіяльністю Пенсійного органу, 04.01.2020 року звернувся до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі № 160/321/20 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 р. у справі № 160/321/20 скасовано.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 16 лютого 2018 року за № Г-2145.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.02.2018 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду.

Представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою у якій просив:

1. Надіслати рішення на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020р по справі № 160/321/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення.

2. Долучити заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок відкритий в АТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 від 20.01.2022р.

3. Долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 нотаріально засвідчені копії довіреності № 219/21 від 30.04.2021р., паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 НОМЕР_1 виданого органом 2ІБК 01.07.2002р.

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.02.2021 року за №0400-010309-8/15305 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, з посиланням на відсутність загального стажу 15 років.

У цьому листі Пенсійний орган зазначає про те, що періоди роботи згідно трудової книжки не зараховано, оскільки порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162:

11.10.1957 - 16.04.1958 в записі присутні римські цифри (дозволяється заповнення трудової книжки лише арабськими);

14.07.1958 - 11.09.1958 - відсутній порядковий номер запису;

31.01.1959 - 01.08.1959 - відсутній порядковий номер запису, присутні римські цифри;

23.10.1959 - 28.04.1960 - відсутній порядковий номер запису;

03.05.1960 - 26.05.1960 - відсутні дати та номери наказів при прийомі та звільнені;

01.06.1960 - 27.06.1983 - відсутні дати та номери наказів при прийомі та звільнені;

01.07.1983 - 10.10.1988 - відсутній порядковий номер запису;

11.10.1988 - 10.03.1989 - відсутній порядковий номер запису;

14.03.1989 - 13.06.1989 - відсутній порядковий номер запису, присутні римські цифри;

14.06.1989 - 13.01.1992 - відсутній порядковий номер запису;

14.01.1992 - 01.03.1994 - відсутній порядковий номер запису;

03.03.1994 - 14.04.1994 - відсутній порядковий номер запису.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність Пенсійного органу протиправною, звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи слід керуватись нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тих редакціях, які були чинні на момент виникнення спірних відносин.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Статтею 24 вищевказаного Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

При цьому суд звертає увагу на те, що положеннями Закону 1058- IV підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд враховує також те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Згідно з п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Крім того, відповідно до п. 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Так, відповідно до записів у трудовій книжці позивач від 01.01.1958 року ОСОБА_1 працювала у період, зокрема: 11.10.1957 - 16.04.1958; 14.07.1958 - 11.09.1958; 31.01.1959 - 01.08.1959; 23.10.1959 - 28.04.1960; 03.05.1960 - 26.05.1960; 01.06.1960 - 27.06.1983; 01.07.1983 - 10.10.1988; 11.10.1988 - 10.03.1989; 14.03.1989 - 13.06.1989; 14.06.1989 - 13.01.1992; 14.01.1992 - 01.03.1994; 03.03.1994 - 14.04.1994 р.р.

Судом встановлено, що вказані записи виконані без перекреслень, дати наказів про зарахування та звільнення позивача з роботи не містить ніяких виправлень чи неточностей.

Щодо посилання відповідача на те, що в записі присутні римські цифри, суд зазначає таке.

Судом встановлено, сама по собі графа заповнена римською цифрою в трудовій книжці позивача не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.

Окрім цього відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оскаржуваного періоду роботи позивача до страхового стажу.

Крім того, діюча на момент здійснення запису Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на адміністрацію підприємства, установи, організації, а відтак неналежне чи недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

З урахуванням викладеного, суд вважає дії відповідача у незарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду її роботи є протиправними, а тому слід зобов`язати відповідача зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача.

Також, слід вказати, що Третій апеляційний адміністративний суд розглядаючи справу №160/321/20 (постанова від 05.10.2020 року), дійшов такого правового висновку, зокрема: «Відмовляючи листом 16.02.2018 року № Г-2145 ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідач зазначив про розбіжності в документах (у заяві про призначення пенсії та в трудовій книжці значиться прізвище, ім`я, по батькові повністю, а в паспорті громадянки України для виїзду за кордон значиться ОСОБА_1 , без зазначення по батькові), та зазначив, що згідно п. 1.5 Порядку заява про поновлення виплати пенсії подається за місцем проживання.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 4.3 зазначеного Порядку встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Отже, приписами Порядку № 22-1 встановлено, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії та поданих документів пенсійний орган може прийняти одне з двох рішень - про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Колегія суддів також зазначає, що по суті Порядок № 22-1 взагалі не визначає алгоритму дій особи, яка проживає за межами України і не має в останній постійного місця проживання та реєстрації. Проте, це не може бути підставою для позбавлення особи взагалі права на пенсійне забезпечення.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання поза межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верхового Суду від 01.10.2019р. справа №804/3646/18.

Також колегія суддів враховує, що не є розбіжностями зазначення в документах прізвища, ім`я та по-батькові або прізвища та ім`я, адже у сукупності надані документи свідчать про те, що вони належать одній особі.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності і, на що не звернув увагу суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права, що свідчить про необхідність його скасування та відповідно задоволення апеляційної скарги.

У даному випадку, оскільки представником позивача були подані до Пенсійного органу всі копії необхідних документів, а відповідачем не було спростовано достовірність останніх, колегія суддів апеляційного суду вважає, щодо наведені документи є належними для вирішення питання щодо наявності у позивача права на отримання пенсії за віком».

Відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, з огляду на наведені обставини, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою захисту прав позивача, слід дійти до висновку щодо необхідності визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи, зокрема: 11.10.1957 - 16.04.1958; 14.07.1958 - 11.09.1958; 31.01.1959 - 01.08.1959; 23.10.1959 - 28.04.1960; 03.05.1960 - 26.05.1960; 01.06.1960 - 27.06.1983; 01.07.1983 - 10.10.1988; 11.10.1988 - 10.03.1989; 14.03.1989 - 13.06.1989; 14.06.1989 - 13.01.1992; 14.01.1992 - 01.03.1994; 03.03.1994 - 14.04.1994 р.р., а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди її роботи, зокрема: 11.10.1957 - 16.04.1958; 14.07.1958 - 11.09.1958; 31.01.1959 - 01.08.1959; 23.10.1959 - 28.04.1960; 03.05.1960 - 26.05.1960; 01.06.1960 - 27.06.1983; 01.07.1983 - 10.10.1988; 11.10.1988 - 10.03.1989; 14.03.1989 - 13.06.1989; 14.06.1989 - 13.01.1992; 14.01.1992 - 01.03.1994; 03.03.1994 - 14.04.1994 роки.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п.3 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на цей час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.02.2018 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірної відмови позивачу у здійсненні зарахуванні до страхового стажу спірного періоду її роботи.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 744,30 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи, зокрема: 11.10.1957 - 16.04.1958; 14.07.1958 - 11.09.1958; 31.01.1959 - 01.08.1959; 23.10.1959 - 28.04.1960; 03.05.1960 - 26.05.1960; 01.06.1960 - 27.06.1983; 01.07.1983 - 10.10.1988; 11.10.1988 - 10.03.1989; 14.03.1989 - 13.06.1989; 14.06.1989 - 13.01.1992; 14.01.1992 - 01.03.1994; 03.03.1994 - 14.04.1994 р.р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди її роботи, зокрема: 11.10.1957 - 16.04.1958; 14.07.1958 - 11.09.1958; 31.01.1959 - 01.08.1959; 23.10.1959 - 28.04.1960; 03.05.1960 - 26.05.1960; 01.06.1960 - 27.06.1983; 01.07.1983 - 10.10.1988; 11.10.1988 - 10.03.1989; 14.03.1989 - 13.06.1989; 14.06.1989 - 13.01.1992; 14.01.1992 - 01.03.1994; 03.03.1994 - 14.04.1994 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.02.2018 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду у цій справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 744,30 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код ОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача - Акерман Наталія Іванівна (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Шепетова, 4/19, код ОКПП ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 06.09.2022 року.

Суддя В.В. Ільков