Справа № 300/2664/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2664/22 пров. № А/857/11289/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Приватного фермерського господарства «Овіс» на ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кафарський В.В.) про відмову у відкритті провадження, постановлену в м.Івано-Франківськ 11 липня 2022 року у справі №300/2664/22 за позовом Приватного фермерського господарства «Овіс» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

04.07.2022 Приватне фермерське господарство «Овіс» звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, просило визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафу в розмірі 500 000 грн. № від 09.10.2020.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження суддя суду першої інстанції виходив з того, що представник позивача в обґрунтування підстав скасування рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій № від 09.10.2020 зазначає про наявний висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, і саме такі ж підстави обґрунтування незаконності рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій № від 09.10.2020 зазначає в даному адміністративному позові. Суддя суду першої інстанції вказав, що загалом доводи представника позивача зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями, та переоцінки судом обставин, згідно зміни правового регулювання у подібних справах, при цьому, позивач не враховує, що лише суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суддя суду першої інстанції зазначив, що рішенням Івано-Франківського окружного суду від 11.06.2021 в задоволенні позову Приватного фермерського господарства «Овіс» до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № від 09.10.2020 відмовлено. З урахуванням пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя суду першої інстанції прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі, а тому позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами повернув особі, яка подала позовну заяву.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, Приватне фермерське господарство «Овіс» подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в позовній заяві чітко вказувалося, що підстави повторного оскарження рішення податкової служби є факт не зберігання пального на «акцизному складі», а зберігання його в простій автоцистерні, що відповідно не може являтися підставою для відповідальності за зберігання пального без відповідного дозволу на зберігання. Скаржник вказує, що первісний ж позов (справа №300/1717/21) не містив таких підстав для визнання рішення податкової служби незаконним, а вказував лише на процесуальні (встановлені ПК України) порушення при проведенні перевірки. Скаржник вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про тотожність підстав звернення до суду. Скаржник зазначає, що посилання в позовній заяві на висновок зроблений в постанові КАС ВС у справі №360/746/19 від 17.02.2022 використане як правова підстава позову, та застосоване як поважна причина для поновлення строку на звернення до суду.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи суддею суду першої інстанції встановлено, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області у період з 14.09.2020 до 21.09.2020 провело фактичну перевірку господарської одиниці Приватного фермерського господарства «Овіс», за результатами якої складено акт від 21.09.2020 та прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 09.10.2020 №, яким до Приватного фермерського господарства «Овіс» застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 500 000 грн. за зберігання пального без наявності ліцензії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне фермерське господарство «Овіс» звернулось з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Зазначена підстава для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Суддею суду першої інстанції встановлено, що 19.04.2021 Приватне фермерське господарство «Овіс» зверталось до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № від 09.10.2020, в результаті розгляду справи за №300/1717/21 судом відмовлено у задоволенні позову.

В позовній заяві зазначено, що підставою звернення до суду з позовом у справі №300/1717/21 було недотримання процесу проведення перевірки, встановленого в Податковому кодексі України, тоді як підставою звернення до суду з позовом у цій справі є той факт, що пальне зберігалось в автоцистерні і відповідно до Постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 при такому виді зберігання не потрібно отримувати дозвіл, тобто штраф є безпідставним.

Разом з тим, у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі №300/1717/21 вказано, що згідно акта фактичної перевірки, в ході перевірки встановлено зберігання позивачем пального без наявності ліцензії в період з 01.04.2020 по 21.09.2020. Зазначено, що Приватне фермерське господарство «Овіс» є сільськогосподарським товаровиробником, основним видом діяльності якого є виробництво зернових та бобових культур. Для забезпечення діяльності господарство використовує 7 одиниць власної техніки і 3 одиниці орендованої техніки. Згідно даних реєстру акцизних накладних Приватне фермерське господарство «Овіс» починаючи з квітня 2020 року отримувало через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою в с. Ясень Пільний, Городенківського р-ну, Івано-Франківської області, а саме: акцизна накладна № від 13.07.2020, обсяг отриманого пального становить 6233,78 л, та акцизна накладна № від 02.04.2020, обсяг отриманого пального становить 6324,34 л. При цьому, господарство акцизний склад не реєструвало та ліцензію на право на зберігання пального не отримувало. Пальне зберігається на складі пального господарства в ємкості 12000 л. В ході перевірки встановлено фактичні залишки дизельного пального станом на 14.09.2020 в кількості 8100 л. Згідно висновків акта перевірки, встановлено порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995.

Судом першої інстанції у справі №300/1717/21 проаналізовано положення Закону №481/95, зокрема, щодо визначення понять «місце зберігання пального» та «зберігання пального» та щодо права суб`єкта господарювання зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання такого пального, на підставі чого зроблено висновок, з яким в подальшому погодився і суд апеляційної інстанції у цій справі, що зберігання пального для власного використання в господарській діяльності у вищевказаних обсягах допускається тільки за наявності ліцензії, тоді як Приватне фермерське господарство «Овіс» не отримало ліцензії на право зберігання пального.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20, на яку покликається позивача, вказав, що системний аналіз норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дає підстави для формулювання правового висновку: зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

На підставі зазначено, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи представника позивача зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями у справі №300/1717/21 та переоцінки судом обставин згідно з змінами правової позиції Верховного Суду у подібних справах, що за своєю суттю не є зміною підстав позову, адже обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, не змінились.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, з врахуванням статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суддею суду першої інстанції, правильно встановлено обставини справи та додержано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 170, 240, 241, 243, 308, 312, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного фермерського господарства «Овіс» залишити без задоволення, а ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі №300/2664/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко