Справа № 640/18698/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Київ № 640/18698/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повернення ОСОБА_1 заяви та доданих документів без реалізації;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання до розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України висновку та заяви ОСОБА_1 , з доданими до неї документами, про виплату йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та подати до розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України висновок про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи з відповідними документами;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги позивач звернувся через Волинський обласний військовий комісаріат до Міністерства оборони України. Однак листом від 09 червня 2020 року за № 812/1 документи позивача повернуто без реалізації з підстав того, що позивачем не подано довідку про причини та обставини поранення. Позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

15 жовтня 2020 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відкрито провадження в справі зі здійсненням розгляду справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення відповідної ухвали, надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, чи заяву про визнання позову.

Відповідач - Міністерство оборони України, скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України та 13 листопада 2020 року подав до суду відзив, в якому зазначено про те, що 24 травня 2019 року позивач звернувся безпосередньо до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. 30 липня 2020 року Департаментом фінансів Міністерства оборони України надано відповідь з роз`ясненням про порушення позивачем порядку звернення за виплатою одноразової грошової допомоги, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 також скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України та 01 грудня 2020 року подав до суду відзив в якому зазначено про те, оскільки надані позивачем документи для призначення одноразової грошової допомоги не відповідали вимогам законодавства, то у Волинського обласного військового комісаріату були відсутні додатні правові підстави для складання висновку щодо (можливості) призначення та виплати одноразової грошової допомоги. А тому відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Вказані обставини є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, зокрема з 21 жовтня 1985 року по 16 травня 1987 року виконував інтернаціональний обов`язок а Афганістані. Вказані обставини підтверджуються довідкою Шацького районного військового комісаріату Волинської області від 20 травня 2019 року.

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв (протокол від 26 квітня 2016 року № 1873) захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Таким чином, факт отримання та пов`язаності захворювання з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії підтверджується протоколом Центральної військово-лікарської комісії від 26 квітня 2016 року № 1873 який не визнано протиправним, не скасовано а тому він є чинним.

Відповідно до довідки до Виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААА № 386561 від 03 жовтня 2016 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Реалізовуючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_2 до Міністерства оборони України із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги з відповідним пакетом документів.

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09 червня 2020 року № 812/1 документи позивача повернуто без реалізації з тих підстав, що заявником не подано довідку про причини та обставини поранення.

Позивач вважає дії щодо повернення документів без реалізації такими, що суперечать вимогам Порядку № 975, оскільки обласний військовий комісаріат не є уповноваженим органом на прийняття рішення щодо призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Він лише приймає від заявника визначений пакет документів та скеровує його до уповноваженого органу для прийняття відповідного рішення, а після прийняття рішення про виплату цієї допомоги, проводить її виплату.

Військовий комісаріат не має інших повноважень, окрім як підготувати висновок та направити подані документи до Міністерства оборони України. У разі відсутності деяких документів та наявності неточностей, про такі обставини військовий комісаріат зазначає у Висновку , який в будь-якому випадку направляється до Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 4.7 Положення (в редакції, яка діяла станом на момент встановлення позивачу інвалідності) у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) не надається.

12 лютого 2018 року у вказану редакцію було внесено зміни.

Зважаючи на те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а тому у позивача не виникає обов`язку надавати документ про причини та обставини поранення, так як поранення (захворювання) позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, а вимога про надання такого документу є незаконною.

Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузія, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку, як нещасні випадки, не підлягають.

А отже, якщо щодо таких осіб розслідування не проводиться, відповідно і документ про причини та обставини поранення не складається й обов`язку складення такого командир військової частини не має.

Вказані обставини слугували підставами для звернення позивача до суду.

Міністерство оборони України заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив про те, що 24 травня 2019 року позивач звернувся безпосередньо до Міністерств оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності.

Департаментом фінансів Міністерства оборони України було опрацьовано заяву позивача та 30 липня 2019 року надано відповідь з роз`ясненням стосовно порушення позивачем порядку звернення за виплатою одноразової грошової допомоги. Окрім того, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтво), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Відповідачем зауважується, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми, або каліцтва), а саме, протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії від 26 квітня 2016 року № 1873 не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зважаючи на неподання позивачем вказаного документу, відповідач дійшов висновку, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності.

Вказані обставини, на думку Міністерства оборони України є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

Волинський обласним військовим комісаріатом також надано відзив на позовну заяву в якому зазначено про те, що оскільки надані позивачем документи не відповідали вимогам, встановленим чинним законодавством, зважаючи на те, що вказівкою директора Департаменту фінансів Міністерство оборони України від 06 вересня 2016 року № 3/6/3625 заборонено надсилання висновку, щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі відсутності всіх документів, у комісаріату були відсутні достатні правові підстави для складання висновку щодо (можливості) призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а тому документи позивача до Міністерства оборони України не надсилалися. Вказані обставини, на думку відповідача, є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року», від 07 червня 2001 року № 2495-ІІІ, ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Положеннями статті 41 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, 20 грудня 1991 року прийнято та введено в дію 10 січня 1992 року відповідно до постанови Верховної Ради України № 2012-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону № 2011-ХІІ статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04 липня 2012 року № 5040-УІ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців»).

Згідно з частиною третьою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 16-4 Закону № № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з частиною першою статті 23 Закону № № 2011-ХІІ фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), який набрав чинності з 24 січня 2014 року.

Зазначений Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) (пункт 1 Постанови № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Пунктом 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІII групи.

Пунктом 11 Постанови № 975, передбачено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Такими документами є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 19 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №822/220/18 зазначено, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Відповідно до пункту 21.21 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402) за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд військово-лікарськими комісіями з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних військово-лікарських комісій для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Згідно з пунктом 21.3 Положення №402 причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення (підпункт "в"); "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій (підпункт "г").

Згідно з пунктом 21.7 Положення № 402 постанова військово-лікарських комісій про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за №169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію «Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (пункт 21.8 Положення № 402).

Верховний Суд на підставі наведеного вказав, що відсутність в абзаці шостому пункті 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.

Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Також Верховний Суд зазначив, що за змістом пункту 11 Порядку №975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника. Цим же пунктом Порядку встановлено, що про необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пункту 11 Порядку №975 є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.

З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.

Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

Згідно з пунктами 13-15 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Порядок оформлення документів для виплати компенсаційних сум та одноразової грошової допомоги врегульовано розділом IV Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (далі - Положення №530).

Згідно з пунктом 4.7 Положення №530 (у редакції, чинній на час розгляду заяви позивача) документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності <...> особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міноборони обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Згідно з пунктом 4.8 Положення № 530 висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Згідно з пунктом 4.10 Положення № 530 Департамент фінансів Міноборони доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міноборони.

З аналізу наведеного вбачається, що рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги приймається головним розпорядником бюджетних коштів, яким є Міністерство оборони України у місячний строк після надходження документів від уповноваженого органу а саме від обласного військового комісаріату за місцем проживання особи.

Окрім того, на виконання наказу Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року № 168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби» у Міністерстві оборони України створено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.

Відповідно до пункту 2 Наказу №168 голова комісії, зокрема, забезпечує підготовку пропозицій та подає їх Міністру оборони України для прийняття рішень про призначення грошової допомоги.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що в силу положень наказу №168, відповідну пропозицію для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги повинна надавати постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.

За результатами розгляду такої пропозиції комісії Міністр оборони України приймає відповідне рішення (позитивне або негативне).

З матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2019 року позивач звертався безпосередньо до Міністерства оборони України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням інвалідності.

Проте, вказана заява з доданими документами була опрацьована Департаментом фінансів Міністерства оборони України та 30 липня 2019 року надано відповідь в якій зазначено про порушення позивачем порядку звернення за виплатою одноразової грошової допомоги, який передбачено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

В подальшому позивач звернувся до Волинського обласного військового комісаріату із заявою від 15 листопада 2019 року про розгляд документів та виплату одноразової грошової допомоги.

15 квітня 2020 року позивач повторно звернувся з відповідною заявою до Волинського обласного військового комісаріату.

Згідно з листом Волинського обласного військового комісаріату від 09 червня 2020 року № 812/1 документи позивача повернуто без реалізації з тих підстав, що заявником не подано довідку про причини та обставини поранення.

Так, надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії від 26 квітня 2016 року № 1873 не містить відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зважаючи на те, що позивачем не було додано документу, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою злочину чи адміністративного проступку, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження, вказані обставини слугували підставами для повернення документів позивача.

Водночас Волинським обласним військовим комісаріатом роз`яснено, що для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги позивачу рекомендовано в найближчий час звернутися до відповідного уповноваженого органу за місцем реєстрації - військового комісаріату з необхідними документами.

З наведеного вбачається, що Волинський обласний військовий комісаріат діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

Судом встановлено, що комісаріатом розглянуто документи позивача, та зважаючи на їх неповноту, повернуто заявнику, що не може вважатися пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень. Незгода позивача з такими діями відповідача не може свідчити про його протиправну бездіяльність чи трактуватися як протиправна бездіяльність.

З аналізу наведено, суд дійшов висновку, що Волинський обласний військовий комісаріат діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як уже зазначалось, якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні, а тому позивач не позбавлений можливості звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання допомоги в оформленні документів та підготовки всіх необхідних документів, які будуть розглянуті уповноваженим органом та скеровані до розпорядника бюджетних коштів.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повернення заяви та доданих документів позивача без реалізації та щодо неподання вказаних документів до розпорядника бюджетних коштів і щодо зобов`язання оформити та подати вказані документи до розпорядника бюджетних коштів є безпідставними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що є підставами для відмови у задоволенні позову в даній частині.

Що стосується позовних вимог позивача про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними так як матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що у встановленому порядку Волинським обласним військовим комісаріатом до Міністерства оборони України жодні документи позивача для вирішення питання про призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності не надсилалися.

З огляду на наведене правове регулювання, з урахуванням правових висновків Верховного Суду та з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог зважаючи на їх безпідставність та необґрунтованість.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, правових висновків Верховного Суду, оцінки поданих позивачем доказів, оцінки поданих відповідачами відзиву та доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

Волинський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 );

Міністерство оборони України (03168, м. Київ, просп.. Повітрофлотський, 6, ).

Суддя В.І. Келеберда