Справа № 640/16504/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Київ № 640/16504/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відокремленого підрозділу ДПС Головне управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 20.05.2019 року №0-2654 та податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0-2654.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач є власником транспортного засобу моделі AUDI A7TFSI Quattro об`ємом двигуна 3,0, придбаний 25.01.2017 року у Сполучених Штатах Америки та ввезений на територію України 29.03.2017 року, що підтверджується інвойсом та митною декларацією форми МД2.

Відповідачем прийнято два податкових повідомлення - рішення, згідно з яких позивач зобов`язаний сплатити за 2017 рік транспортний податок у сумі 10 416,67 грн., оскільки податковим органом встановлено вартість транспортного засобу у 2017 році у сумі більше 1 200 000,00 грн., в той час, як розмір мінімальної заробітної плати становив 3200, 00 грн., а також за 2018 рік позивач зобов`язаний сплатити 25 000,00 грн., оскільки податковим органом встановлено вартість транспортного засобу у 2018 році у сумі більше 1 396 125, 00 грн., в той час, як розмір мінімальної заробітної плати становив 3 723,00 грн.

Проте, позивач зауважує, що транспортний засіб, який належить позивачем, не коштував ані 1 396 125,00 грн., ані 1 200 000,00 грн.

Так, позивачем зазначено, що вартість цього транспортного засобу на момент перетину митного кордону України становила 12 180,00 євро, що становить 366 004,49 грн., яка й передбачена пунктом 42 митної декларації, та обумовлена занедбаним технічним станом транспортного засобу.

Транспортний засіб позивача не оглядався працівниками відповідача, жодних заключень щодо ринкової вартості з урахуванням технічного стану транспортного засобу позивача відповідачем не складалося.

Крім того, позивач вважає, що визначена Мінекономрозвитку середньоринкова вартість аналогічного транспортного засобу позивача за 2017 та 2018 роки є завищеною, аніж реальна офіційна вартість цього автомобіля на території України у офіційних дилерів, а ДП «Держзовнішінформ» мало використати за основу ціну нового транспортного засобу на підставі відомостей, отриманих від офіційних дилерів в Україні.

Також, на переконання позивача, податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0-2654 відповідачем мало бути прийнято та направлено позивачу до 01.07.2017 року, а податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0-2654 до 01.07.2018 року, оскільки нормами податкового законодавства України не передбачено можливості нарахування транспортного податку після спливу року звітного періоду.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 24.10.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з підстав його необґрунтованості, з огляду на наступне.

Відповідачем здійснено розрахунок грошових зобов`язань з транспортного податку за 2017 та 2018 роки згідно Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України а також розрахунку вартості транспортного засобу згідно з листів Мінекономрозвитку, які є роз`яснювальними листами щодо вартості автомобілів, які підпадають під транспортний податок за періоди 2017, 2018 року, до якого зокрема включено транспортний засіб, аналогічний автомобілю позивача, що також останнім не заперечується.

Крім того, чинне законодавство не зобов`язує податковий орган враховувати при визначенні податкового зобов`язання з транспортного податку розрахунки середньої ринкової вартості автомобіля, здійснені власником транспортного засобу, про що правовий висновок зроблено Верховним Судом зокрема у постанові від 05.06.2018 року у справі №826/17092/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2019 року клопотання представника відповідача Чеботарьова Артема Вячеславовича (довіреність від 14.11.2018 №2615/26-15-10-05-17) про здійснення розгляду справи за участі представника відповідача повернуто без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва замінено відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне у правління Державної податкової служби у м. Києві (); замінено відповідача - Головне у правління Державної податкової служби у м. Києві () на правонаступника - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДПОУ ВП:44116011).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу моделі AUDI A7, WAUWGAFC9GN034476, об`ємом двигуна 3,0, придбаного 25.01.2017 року у Сполучених Штатах Америки та ввезеного на територію України 29.03.2017 року, що підтверджується інвойсом та митною декларацією форми МД2.

Зокрема, згідно з Івойсом від 25.01.2017 року №27/01 комплектація транспортного засобу -AUDI A7 PREMIUM.

На виконання підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено обчислення ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 та 2018 роки, та сформовані податкові повідомлення - рішення від 20.05.2019 року №0-2654, згідно з якого позивач зобов`язаний сплатити за 2017 рік транспортний податок у сумі 10 416,67 грн., та від 20.05.2019 року №-2654, згідно з якого позивач зобов`язаний за 2018 рік сплатити 25 000,00 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

01.01.2015 року набув чинності Закон України від 28.12.2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно з статтею 267 ПК України введено транспортний податок.

Так, відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального";

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Відповідно до підпункту 267.3.1. пункту 267.3 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з пунктом 267.4. статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1. пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Порядок обчислення та сплати податку встановлено пунктом 267.6 статті 267 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 267.6.1. пункту 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2. пункту 267.2 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Відповідно до підпункту 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 ПК України за об`єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з підпунктом 267.6.7. пункту 267.6 статті 267 ПК України у разі спливу п`ятирічного віку легкового автомобіля протягом звітного року податок сплачується за період з 1 січня цього року до початку місяця, наступного за місяцем, в якому вік такого автомобіля досяг (досягне) п`яти років.

Щодо доводів позивача про порушення податковим органом строків прийняття і надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України та правових наслідків для платника податків.

Відповідно до пункту В копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, датою першої реєстрації транспортного засобу позивача, який визначено відповідачем в якості об`єкта оподаткування транспортним податком за 2017, 2018 року, є 03.08.2017 року.

Таким чином, визначення податкового зобов`язання з транспортного податку податковим органом за 2017 рік підлягало до 01.07.2018 року, а за 2018 рік - до 01.07.2019 року.

Проте, з матеріалів справи судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення №0-2654 (за період 2017 року) винесено податковим органом 20.05.2019 року та направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням за №312 18.06.2019 року, яке отримано позивачем 11.07.2019 року.

В свою чергу, податкове повідомлення - рішення №0-2654 (за період 2018 року) винесено податковим органом 20.05.2019 року та направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням за №92 20.06.2019 року, яке отримано останнім 11.07.2019 року.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0-2654 (за період 2017 року) винесено та надіслано позивачу податковим органом поза межами строку, встановленого підпунктом 267.6.2. пункту 267.2 статті 267 ПК України.

В той же час, податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0-2654 (за період 2018 року) винесено та надіслано з дотриманням встановленого ПК України строку.

Разом з тим, у постанові від 20.06.2022 року у справі №826/15940/18 колегією суддів Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступлено від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі №825/1903/17, з огляду на наступне.

Верховний Суд в зазначеній постанові від 02.11.2021 року у справі №825/1903/17 висловив правову позицію, відповідно до якої контролюючий орган зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Податкове повідомлення-рішення, прийняте або направлене з порушенням цього строку, є неправомірним, оскільки воно прийнято поза межами строку, встановленого у абзаці 1 підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України.

Водночас з аналізу наведених вище положень статей 54 та 267 ПК України випливає, що контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків лише від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання (аналогічно до приписів підпункту 266.10.2 статті 266, підпункту 287.9 статті 287 ПК України), проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.

В свою чергу, Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку з транспортного податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.

Враховуючи викладені правові висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої інстанції в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність оцінки правомірності винесених повідомлень-рішень за підставами їх прийняття, в той час, як встановлені судом обставини порушення податковим органом строків винесення та направлення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення не можуть слугувати самостійною підставою для висновків щодо протиправності останнього та відсутності у позивача обов`язку зі сплати транспортного податку за 2017 рік.

01.01.2017 року набрали чинності Закон України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі також - Закон № 1797-VIII) та Закону України від 20.12.2016 року №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі також - Закон № 1791-VIII), якими, зокрема, внесені зміни до статті 267 Податкового кодексу України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 ПК України.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону України від 20.12.2016 N 1791-VIII, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 ПК України.

Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Так, згідно з положенням абзацу 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 ПК України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, з 01.01.2017 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», станом на 01.01.2017 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 3200,00 грн.

Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 складали 1 200 000,00 грн.

Таким чином, об`єктом оподаткування у 2017 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 200 000,00 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абзац 2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абзац 3 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 року № 428), (далі також - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576).

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).

Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2017 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

В свою чергу, відповідно до пунктів 6, 7, 8 Методики аналогічними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: тип кузова (седан, універсал тощо); призначення (дорожні, позадорожні); тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо); робочий об`єм двигуна; привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні); тип коробки переключення передач; габаритні розміри; комплектація.

За наявності кількох аналогів аналогічним автомобілем є автомобіль одного виробника (країни-виробника).

У разі коли неможливо визначити ціну ідентичного нового автомобіля в Україні (немає необхідних довідкових даних) допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів.

Згідно з пунктом 9 Методики у разі коли неможливо визначити ціну нового автомобіля в Україні, використовується інформація про його ціну в країнах-виробниках (експортерах).

Ціна нового автомобіля в Україні визначається на рівні ціни країн-виробників (експортерів) без урахування податку на додану вартість у таких країнах, збільшеної на суму податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що відповідно до законодавства сплачуються під час митного оформлення автомобіля.

Відповідно до пунктів 10, 11 Методики у разі коли неможливо визначити ціну нового автомобіля в Україні згідно з пунктами 3-8 цієї Методики допускається використання інформації про ціни нових автомобілів, зазначені у спеціалізованих періодичних виданнях для продажу автомобілів, комп`ютерних програмах, Інтернеті тощо.

Коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів.

Згідно з пунктом 13 Методики Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.

Отже, суд зауважує, що обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 03.08.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки AUDI, модель A7, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2995 куб. см, тип пального - бензин.

У Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку, наявний транспортний засіб марки AUDI моделі А7 Sportback з об`ємом циліндрів двигуна 3,0 л., рік випуску (включно) до 2 років, тип пального бензин.

Зокрема, визначено, що можливо ідентичним / аналогічним автомобілем є автомобіль марки AUDI моделі А7.

Суд також враховує, що відповідно до листа Мінекономіки від 10.12.2019 року №3805-05/52735-06, враховуючи, що 1000 см3 є еквівалентом 1 літра, - об`єм циліндрів двигуна автомобіля 2995 см3, з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду, дорівнює 3,0 см3.

Аналогічна інформація щодо заокруглення до найближчого основного розряду надавалася контролюючому органу починаючи з 2015 року.

Тобто, технічні характеристики автомобіля, зазначеного у вищевказаному переліку, співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача.

При цьому, Методика не ставить в залежність обрахунок середньоринкової вартості автомобіля від її технічного стану на момент його придбання, як те помилково вважає позивач.

Так, згідно з розрахунку вартості транспортного засобу на офіційному сайті Мінекономрозвитку, за 2017 рік згідно з Методикою середньоринкова вартість легкового автомобіля марки AUDI моделі А7 Sportback з об`ємом циліндрів двигуна 3,0 л, тип пального бензин, 2016 року випуску становить 1 306 935,20 грн., що свідчить про те, що транспортний засіб А7, аналогічний AUDI А7 Sportback, до 2 років випуску (включно), підлягав оподаткуванню транспортним податком у 2017 році.

Відповідно до пункту 267.4. статті 2367 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з підпунктом 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 ПК України, за об`єкти оподаткування, придбані потягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Враховуючи викладене суд зауважує, що дата першої реєстрації транспортного засобу за позивачем - 03.08.2017 року, а тому транспортний податок позивачу контролюючим органом нараховано за період із серпня по грудень 2017 року (25000 грн. (ставка транспортного податку за рік) /12 місяців=2083,33 грн*5 місяців = 10 416,65 грн).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку на обґрунтованість визначеного позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку за 2017 рік у сумі 10 416,67 грн., позаяк податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0/2654 є обґрунтованим та правомірним по своїй суті.

Щодо податкового зобов`язання з транспортного податку за 2018 рік, визначеного податковим повідомленням - рішенням від 20.05.2019 року №0/2654, суд зазначає наступне.

Законом України від 07.12.2017 року №2246- VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 3723 грн.

Отже, об`єктом оподаткування у 2018 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 396 125 грн.

На сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (http://www.me.gov.ua) розміщено перелік легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року (далі - Перелік).

Так, згідно з розрахунку вартості транспортного засобу на офіційному сайті Мінекономрозвитку, за 2018 рік згідно з Методикою середньоринкова вартість легкового автомобіля марки AUDI моделі А7 Sportback з об`ємом циліндрів двигуна 3,0 л, тип пального бензин, 2016 року випуску становить 1 535 167,50 грн., що свідчить про те, що транспортний засіб А7, аналогічний AUDI А7 Sportback, до 3 років випуску (включно), підлягав оподаткуванню транспортним податком у 2018 році.

Відповідно до пункту 267.4. статті 2367 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з підпунктом 267.6.6 пункту 267.6 статті 267 ПК України, за об`єкти оподаткування, придбані потягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Враховуючи викладене суд зауважує, що дата першої реєстрації транспортного засобу за позивачем - 03.08.2017 року, а тому транспортний податок позивачу контролюючим органом нараховано за період із січня 2018 року по грудень 2018 року (25000 грн. (ставка транспортного податку за рік) /12 місяців=2083,33 грн*12 місяців=25 000 грн).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку на обґрунтованість визначеного позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку за 2018 рік у сумі 25 000 грн., позаяк податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 року №0-2654 є обґрунтованим та правомірним по своїй суті.

З огляду на встановлені судом обставини в їх сукупності, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки матеріалами справи підтверджено обов`язок позивача сплатити транспортний податок за 2017, 2018 роки, визначені оскаржуваними у цій справі податковими повідомленнями-рішеннями.

Інші доводи позивача не спростовують висновків щодо правомірності оскаржуваних рішень податкового органу.

Згідно з частиною першою - п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: відокремлений підрозділ ДПС Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне судове рішення складено 30.08.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна