Справа № 640/27575/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м. Київ № 640/27575/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.01.2020 року № , яке прийняте на підставі Акту про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування від 09.12.2019 року № 104/26-15-33-15-26/ НОМЕР_1 .

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваних рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він категорично не погоджується із висновками, наведеними в Акті перевірки № 104/26-15-33-15-26/ НОМЕР_1 та податковим повідомленням-рішенням від 30.01.2020 № .

Так, позивач зазначає, що 02.08.2019 ним була подана податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за півріччя 2019 року № 23589543, 18.10.2019 позивачем була подана податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2019 року № 30189387, 24.01.2020 позивачем була подана податкова декларація платника єдиного датку - фізичної особи-підприємця за рік 2019 року № 7301997. Однак після подання вищезазначених податкових декларацій, позивачем виявлені помилки здійснені при обчисленні сум податку, які відображені у податковій звітності, у зв`язку з чим до контролюючого органу 06.03.2020 року були направлені наступні уточнюючі розрахунки (декларації): № 14081448 до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за півріччя 2019 року, № 14082716 до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця за три квартали 2019 року та № 14083874 до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за рік 2019 року. Також, ФОП ОСОБА_1 надав 12.03.2020 року до контролюючого органу повідні пояснення разом із виписками банку по рахунку на підтвердження сум зазначених в уточнюючих деклараціях.

Таким чином, позивач наголошує, що він, як платник податків виконав покладені на нього обов`язки, щодо подання податкової звітності та подання уточнюючих розрахунків.

Позивач наголошує, що відповідач здійснив камеральну перевірку лише податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2019 року, проте податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за рік 2019 року від 24.01.2020, яка також містила помилки, не перевірялась, жодних інших заходів контролю, у тому числі документальних перевірок, враховуючи подання 12.03.2020 року підтверджуючих документів (виписок банку) відповідачем щодо платника податку ФОП ОСОБА_1 не здійснено.

Крім того, позивач наголошує, що листом від 13.10.2020 № 3675/АДВ/26-15-33-16-15 відповідач підтверджує відсутність підстав для зміни системи оподаткування ФОП ОСОБА_1 в охоплений перевіркою період та взагалі протягом 2019-2020 років, а також те, що сума доходу позивача за звітній період три квартали 2019 року складає 1 249 780,48 грн, отже будь-які перевищення сум єдиного податку, у розумінні вимог пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, платником податку не здійснені.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що скаржником було подано звітну податкову декларацію - платника єдиного податку за 3 квартали 2019 року (№ 30189387 від 18.10.2019), в якій визначено обсяг отриманого доходу у розмірі 5 420 780,48 грн. та суму податкового зобов`язання з єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 271 039,02 грн (ряд. 12 декларації), термін сплати 19.11.2019.

Таким чином, при заповненні податкової декларації платником податку порушено вимоги п.п. 1 п. 293.4 ст. 293 ПК України, щодо не застосування відсоткової ставки єдиного податку для платників першої-третьої групи у розмірі 15 % до суми перевищення обсягу доходу, визначеного в п.п. 1, 2 та 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України.

Отже, дані камеральної перевірки свідчать про заниження скаржником суми податкових зобов`язань по єдиному податку на суму 42 078,05 грн, чим порушено вимоги пункту 293.4 ст.293 ПК України розділу II Кодексу, що призвело до нарахування штрафних санкцій у розмірі 10 519,51 грн, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управління ДПС у м. Києві на підставі п. 299.10 статті 299 Податкового кодексу України було проведено камеральну перевірку щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування.

За наслідками камеральної перевірки було складено акт про результатами камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування № 104/26-15-33-15-26/ НОМЕР_1 від 09.12.2019 (далі - акт перевірки).

Відповідно висновків акта перевірки, відповідачем встановлено наступні порушення:

- пп. 2 п. 293.3 ст. 293 Податкового кодексу України, а саме відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється в розмірі 5% доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку;

- п.п. 1) п. 293.4 статті 293 Податкового кодексу України, а саме відсоткова ставка єдиного податку для платників першої-третьої групи встановлюється в розмірі 15% до суми перевищення обсягу доходу, визначеного в п.п. 1, 2 і 3 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України.

Таким чином, дані камеральної перевірки свідчать про заниження суми податкових зобов`язань по єдиному податку та порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, відповідальність за що передбачена статтями 123 та 299 Податкового кодексу України.

На підставі висновків акта перевірки Головним управління ДПС у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.01.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 42 078, 05 грн., з яких: 42 078, 05 грн. - за податковим зобов`язанням та 10 519, 51 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.01.2020 № , рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 11.09.2020 № 277356/06 вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Не погоджуючись податковим повідомленням-рішенням від 30.01.2020 № , вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно ст. 62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до абзаца 3 п. 291.4. ст.291 ПК України (у редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5 000 000 гривень.

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку від 18.01.2019 № 213 ОСОБА_1 з 01.01.2016 зареєстрований як платник єдиного податку 3 групи.

Абзацем 2 п. 293.3 ст. 293 ПК України визначено, що відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмір, 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Згідно з п. 293.4 ст. 293 ПК України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків, зокрема, до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 Кодексу.

Положеннями п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема,

дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (п.п. 54.3.2 п.54.3 ст. 54 ПК України);

згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.п. 54.3.3 п.54.3 ст 54 ПК України).

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі, зокрема, 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно з п. 116.1 ст. 116 ПК України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Водночас, відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Отже, як свідчать матеріали справи 18.10.2019 позивачем була подана податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2019 року № 30189387, яка прийнята контролюючим органом, що підтверджується Квитанцією № 2 від 18.10.2019.

Відповідно до вказаної декларації позивачем було задекларовано загальну суму доходу за звітній (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5 % - 5 420 780,48 грн. Сума податку за ставкою 5 % склала 271 039,02 грн.

09.12.2019 відповідачем було складено Акт перевірки та встановлено перевищення обсягу доходу на 420 780, 48 грн. (для платників єдиного податку 3 групи обсяг доходу не повинен перевищувати 5000000 гривень).

На підставі висновків Акта перевірки 30.01.2020 відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, при цьому, лише 06.03.2020 позивачем було подано уточнюючий розрахунок № 14082716 до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2019 року, що підтверджується Квитанцією № 2 від 06.03.2020 року.

Тобто, вже після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивачем було уточнено дані податкової звітності, а саме: лише 06.03.2020 подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації.

Суд зауважує, що вирішуючи справи із застосуванням наведених вище норм права, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 12 лютого 2021 року (справа № 808/537/16), від 22 грудня 2020 року (справа № 640/15334/19), від 3 вересня 2020 року (справа № 808/2156/17), від 31 серпня 2020 року (справа № 820/6771/16), від 12 серпня 2020 року (справа № 805/2408/16-а), від 19 вересня 2019 року (справа № 815/4013/14) висловлював позицію, що у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації у період після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Таким чином, враховуючи, що позивачем було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2019 року № 30189387 вже після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішенням (податкове повідомлення-рішення прийнято 30.01.2020) суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не вбачає підстав для його скасування.

Зважаючи на вище викладені норми та з`ясовані обставини, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 30.01.2020 року № відповідачем прийнято правомірно, а тому підстави для його скасування та задоволення позовних вимог - відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова