Справа № 520/106/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07.09.2022 р. справа №520/106/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІР К"
до Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління Державної податкової служби у Харківській області
проскасування рішення та спонукання до вчинення дій, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІР К» (далі за текстом заявник, платник, Товариство, ТОВ), у порядку адміністративного судочинства заявив (з урахуванням уточнень) вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 24410 від 06.08.2021 року про відповідність Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР К» (місцезнаходження: 61117, м. Харків, вул. Юннатів, буд. 1. кв. 114, ) критеріям ризиковості платника, на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку; 2) зобов`язання Головного управління Державної податкової служби в Харківській області виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІР К» (місцезнаходження: 61117, м. Харків, вул. Юннатів, буд. 1. кв. 114, ) з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості".

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що вчинене контролюючим органом волевиявлення з приводу прийняття рішення про віднесення платника до категорії ризикових створює необґрунтовані та суттєві перешкоди в успішному завершенні процедури реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі за текстом Реєстр).

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом контролюючий орган, владний суб`єкт, Головне управління, ГУ), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення у поданому 07.06.2022р. відзиві проти позову зазначив, що рішення контролюючого органу про віднесення платника до категорії ризикових не підлягає окремому оскарженню у судовому порядку, оскільки до суду може бути оскаржено рішення про відмову у реєстрації податкової накладної в Реєстрі.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник є резидентом України юридичною особою приватного права, набув правового статусу платника податку на додану вартість.

06.08.2021р. контролюючим органом в особі Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних було прийнято рішення №24410 з приводу відповідності заявника критеріям ризиковості за п.8 Критеріїв ризиковості платника податків у зв`язку із тим, що підприємство та/або контрагент задіяні у проведенні ризикових операцій.

Будь-якого іншого, детального та достатнього поза розумним сумнівом, умотивування суджень контролюючого органу текст названого рішення не містить.

Не погодившись із відповідністю закону вчиненого контролюючим органом управлінського волевиявлення з приводу прийняття рішення про визнання платника таким, що відповідає критеріям ризиковості платника податків, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, котрі склалися на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею 19 Конституції України проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.01.2011р. відносини з приводу справляння податку на додану вартість регламентовані, насамперед, приписами розділу V Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п. «а» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У силу п. 201.10 ст. 201 названого кодексу реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом Реєстр) відбувається в автоматизованому режимі за правилами Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 29.12.2010 р. №1246 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №1246), а також Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затверджено постановою КМУ від 16.10.2014 р. із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №569).

Зокрема, п. 12 Порядку №1246 передбачено, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.

Відповідно до п.п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З 01.02.2020р. діє Порядок зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджено постановою КМУ від 11.12.2019р. №1165 (далі за текстом - Порядок зупинення №1165).

Відповідно до п.п.3-5 Порядку зупинення №1165 податкова накладна, котра не відповідає критеріям (ознакам) безумовної реєстрації, підлягає перевірці на предмет ризиковості господарських операцій в аспекті наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість виконання податкового обов`язку.

Пунктом 25 Порядку №1165 розмежована компетенція комісій контролюючого органу (а саме: комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та комісії центрального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі) у сфері реєстрації складних платника податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі за текстом - Реєстрі).

Так, до повноважень Комісії центрального рівня віднесено: 1) прийняття рішення про неврахування таблиці даних платника податку; 2) розгляд скарги на рішення комісій регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

До повноважень Комісії регіонального рівня віднесено: 1) прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації; 2) прийняття рішення про врахування або неврахування таблиці даних платника податку; прийняття рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

У розумінні п.2 Порядку №1165 ризик порушення норм податкового законодавства - ймовірність складення та надання податкової накладної / розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпункту "а" або "б" пункту 185.1 статті 185, підпункту "а" або "б" пункту 187.1 статті 187, абзацу першого пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено в такій податковій накладній / розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість (далі - платник податку) виконання свого податкового обов`язку.

Розглядаючи справу, суд зважає, що п.3 Порядку №1165 містить критерії застосування до податкової накладної режиму безумовної реєстрації в Реєстрі.

Відносно решти податкових накладних у силу п.5 Порядку №1165 розпочинається перевірка за параметрами: 1) ризиковості платника податку; 2) позитивної податкової історії платника податку; 3) ризиковості операцій.

При цьому, п.6 Порядку №1165 чітко передбачено, що управлінське волевиявлення контролюючого органу з приводу належності особи до кола ризикових платників за правовою природою та зовнішнім оформленням є письмовим рішенням владного суб`єкта і може бути оскаржено до суду.

До того ж саме у цьому пункті Порядку №1165 указано, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.

Згадана обставина прямо указує на те, що законодавець передбачив існування такого рішення суду.

Отже, з положень наведених норм чинного законодавства України чітко та однозначно слідує, що прийняття контролюючим органом рішення про присвоєння особі ознаки ризикового платника податків (у спосіб прийняття рішення про визнання відповідності платника податків критеріям ризиковості платника податків) змінює правовий режим моніторингу реєстрації податкових накладних в Реєстрі, з абсолютною невідворотністю призводить до зупинення реєстрації будь-якої складеної цією особою податкової накладної в Реєстрі, а рішення Комісії регіонального рівня про реєстрацію виписаної такою собою податкової накладної в Реєстрі не виконується одразу, а надсилається до Комісії центрального рівня для ревізії та узгодження.

Розглядаючи справу, суд відмічає, що рішення контролюючого органу про присвоєння особі ознаки ризикового платника саме по собі значно погіршує правове становище платника податків, покладаючи на платника додатковий тягар у наданні пояснень і документів у виправдання правомірності реєстрації податкової накладної до Комісії регіонального рівня, а у подальшому створюючи для платника стан абсолютної правової невизначеності до прийняття остаточного рішення Комісією центрального рівня.

Таким чином, рішення контролюючого органу про присвоєння особі ознаки ризикового платника змінює звичайну процедуру реєстрації податкової накладної в Реєстрі, запроваджуючи додаткові перешкоди для реалізації обов`язку з приводу реєстрації власно складеної податкової накладної у Реєстрі, подолання яких вимагає задіяння часових та інших ресурсів.

Зважаючи на викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що рішення владного суб`єкта, котре створює настільки значні правові наслідки має бути предметом окремої судової перевірки у порядку адміністративного судочинства з огляду на приписи ст.ст.8 і 124 Конституції України, ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 2, ч. 4 ст. 242 КАС України.

Посилання владного суб`єкта на можливість оскарження платником рішення про відмову у реєстрації податкової накладної в Реєстрі суд відхиляє, позаяк за приписами Порядку зупинення №117 прийняттю указаного рішення передує певна процедура і особа як добросовісний платник має матеріально-правовий інтерес у безперешкодному виконанні обов`язку з реєстрації складеної податкової накладної в Реєстрі, не докладаючи для цього додаткових зусиль організаційно-правового характеру, тобто поза межами цієї процедури.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 02.07.2019 р. по справі №140/2160/18 (адміністративне провадження №К/9901/13662/19) загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Суд вважає, що наведений висновок Верховного Суду повністю кореспондує положенням ч.2 ст.2 КАС України.

Аналогічний по суті висновок з приводу умотивованості волевиявлень адміністративних органів викладений і у п.75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18, де указано, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

У відзиві на позов контролюючим органом не викладено жодних аргументів відповідності закону оскарженого волевиявлення.

Посилання контролюючого органу на постанови Верховного Суду від 20.11.2019р. у справі №480/4006/18, від 03.03.2020 р. у справі №240/3665/19, від 10.07.2020р. у справі №520/5168/19, від 17.07.2020 р. у справі №280/1098/19, від 21.08.2020 р. у справі №520/6051/19 слід визнати юридично неспроможним, адже перелічені судові акти стосуються рішень контролюючого органу з приводу віднесення платника податків до кола ризикових, винесених за зовсім іншого правового регулювання.

У пункті п.8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість (котрий є додатком №1 до Порядку зупинення №1165) визначено, що ризиком є наявність податкової інформації, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній / розрахунку коригування.

Проте у спірних правовідносинах контролюючий орган у ході розгляду справи не довів ані наявності реального ризику, ані явної та очевидної досягнення ризиком такого рівня небезпеки, котрий створює дійсну (а не удавану чи примарну) небезпеку економічним інтересам держави.

Продовжуючи розгляд справи суд зважає, що за визначенням ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Критерії, за якими фактичні дані підлягають кваліфікації у якості доказів за параметрами належності, допустимості, достовірності та достатності викладені законодавцем у ст.ст.73-76 КАС України відповідно.

Критерії законності волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, підсумовуючи викладені вище міркування та беручи до уваги обсяг доказів, котрі були фізично наявні у розпорядженні владного суб`єкта на момент вчинення оскаржених волевиявлень, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими оскаржених рішень владного суб`єкта, позаяк текст правових актів індивідуальної дії не містить взагалі жодного умотивування.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт при винесенні оскаржених рішень не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України.

Факт створення додаткової та необґрунтованої перешкоди у виконанні обов`язку особи у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову в частині вимоги про скасування правового акту індивідуальної дії.

Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача виключити ТОВ з переліку платників з ознаками ризиковості суд зазначає, що право та охоронюваний законом інтерес заявника повністю та ефективно поновлюються скасуванням спірного рішення, оскільки скасований індивідуальний правовий акт втрачає юридичну дію і не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Подальша процедура реєстрації складених заявником податкових накладних у Реєстрі після настання події набрання законної сили даним рішенням суду має відбуватись без урахування скасованого судом рішення контролюючого органу про визнання платника податків ризиковим.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню за епізодом припинення юридичної сили правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 06.08.2021р. №24410.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України в Харківській області (місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІР К" (місцезнаходження: 61117, м. Харків, вул. Юннатів, буд. 1. кв. 114, ) 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп. у якості компенсації витрат на сплату судового збору.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко