Справа № 360/8110/21Згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляцій
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року справа №360/8110/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року (повне судове рішення складено 16 травня 2022 року в м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/8110/21 (суддя в І інстанції Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області по нарахуванню та виплаті позивачу за період з 01 січня 2015 року по теперішній час основного розміру пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області сплатити різницю в пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2021 року, яка була позивачу виплачена та мала бути нарахована, згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01 грудня 2021 року виплату позивачу пенсії здійснювати відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою місцевого суду від 20 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду першої інстанції від 14 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі, запропоновано позивачу протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з даним позовом разом із документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку.

Від позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що з 05 березня 2007 року позивач отримував пенсію згідно Постанови Попаснянського районного суду по справі № 2-а-101/2007 від 20.06.2007. Починаючи з 01.11.2011 пенсію позивачу було перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», та з 01.01.2012 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач зазначає, що в період з 01 січня 2015 року (дати введення в дію Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року) по 29 червня 2021 року (дати прийняття Верховною Радою України закону № 1584-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») законних підстав для звернення до суду за захистом порушених прав у нього не було, Управління Пенсійного фонду України у Попаснянському районі при нарахуванні йому пенсії діяло в межах діючого законодавства.

Саме 29 червня 2021 року позивач дізнався, що його права на отримання пенсії в розмірах, встановлених частиною четвертою статті 54 закону № 796-XII у редакції Закону «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 № 230/96-ВР, порушено.

Позивач вказав, що Конституційний суд України, приймаючи 07 квітня 2021 року Рішення № 1-р(ІІ)/2021 у справі № 3-333/2018, зазначив, у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 закону № 796-XII у редакції закону №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою Кабінету Міністрів визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією та цим рішенням через три місяці з дня ухвалення Судом цього рішення, застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 закону № 796-XII у редакції закону «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 № 230/96-ВР.

Позивач вважає, що в період від 07 квітня по 07 липня 2021 року не мав законних підстав для звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з вимогами про перерахунок пенсії в розмірах, встановлених частиною четвертою статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 № 230/96-ВР.

У це же період, на думку позивача, у нього не було також законних підстав звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, адже норми п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного суду від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 не набрали законної сили.

Законом України № 1584-IX від 29 червня 2021 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» приписи пункту 4 резолютивної частини Рішення № 1-р(ІІ)/2021 Конституційного Суду України від 07.04.2021, щодо відшкодування шкоди, громадянам якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, на думку позивача, не врегульовано, не прийнято відповідного закону, щодо визначення порядку та умов відшкодування матеріальної шкоди, саме з цієї дати 29 червня 2021 року, на думку позивача, він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в розумінні статті 122 КАС України.

Позивач просив також суд при розгляді клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом звернути увагу та врахувати таке.

В період з 04 квітня по 22 квітня 2021 року позивач знаходився на лікуванні у Попаснянській районній лікарні.

Рішення Конституційного суду України № 1-р(ІІ)/2021 у справі № 3-333/2018 опубліковано 11 червня 2021 року в журналі «Вісник Конституційного суду України» № 3/2021.

Вперше до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області позивач звернувся 09 листопада 2021 року, що підтверджується ухвалою Луганського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 22.11.2021 у справі № 360/6937/21.

Постановою КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України встановлено карантин, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до статті VІ Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, до якої приєдналася Україна 12 липня 1996 року, встановлюється тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди.

Просив визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду, ухвалою від 16 травня 2022 року Луганський окружний адміністративний суд позов залишив без розгляду, вважаючи, що позивач пропустив строк звернення до суду, тоді як поважних причин пропуску строку судом не встановлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду першої інстанції, що є підставою для її скасування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 123 КАС України передбачені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 14 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі, запропоновано позивачу протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з даним позовом разом із документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції зазначив наступне.

Отримавши в січні 2015 року основний розмір пенсії у розмірі, меншому 8 мінімальних пенсій за віком, позивач дізнався про порушення своїх справ.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, який належним чином мотивований в оскаржуваній ухвалі.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивач дійшов хибного висновку про можливість поширення на данні правовідносини приписів статті VІ Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, оскільки предметом спору в даній справі є право на отримання щомісячних соціальних виплат, а не вимоги на відшкодування ядерної шкоди, тому приписи статті VІ Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду є нерелевантними і не можуть застосовуватися у справі, що розглядається.

В той же час, у позові зазначається про триваюче досі порушення його прав, зокрема, містяться вимоги про зобов`язання вчинити певні дій, шестимісячний строк звернення до суду по яких не сплив, тому висновок місцевого суду, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, залишивши його без розгляду загалом щодо всіх часових вимог, не є обґрунтованим, що обумовлює скасування ухвали суду першої інстанції.

Крім того, місцевий суд зазначив, що помилковим також є висновок представника позивача про можливість поширення положень пункту 3 Розділу VI КАС України, оскільки зазначення положення КАС України стосується учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, а також процесуальних строків, встановлених судом.

Однак строк звернення до суду є строком встановленим законом, а не судом.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки він зроблений внаслідок неправильного застосування норми закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18 червня 2020 року (далі - Закон № 731-IX), яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та КАС України.

Абзацом 1 пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, в редакції Закону № 731-IX, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи … поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Отже, цей пункт прямо передбачає можливість суду поновити процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу.

Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року скасувати, а справу № 360/8110/21 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Повне судове рішення 06 вересня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук