Справа № 420/2792/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2792/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Гудзікевич Я.А.,

за участю

представника позивача Багно Л.Ф.,

представника відповідача Пташинської А.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 08 лютого 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 у якій позивач просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-о року (зі змінами внесеними наказами Одеської митниці Держмитслужби від 29.12.2021 №793-о, 06.01.2022 №2-о), яким ОСОБА_1 припинено 06.01.2022 року державну службу на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби звільнивши із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби на підставі п.4 ч.1 ст.83 та п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» та п.1 ст.40 КЗпП України.

2.Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби з 07.01.2022 року.

3.Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби (, юридична адреса: вул. Івана та Юрія Лип, буд.21-А, м. Одеса, 65078) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.01.2022 по день ухвалення судового рішення.

4. Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби (, юридична адреса: вул. Івана та Юрія Лип, буд.21-А, м. Одеса, 65078) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що її відповідачем було попереджено про можливе наступне звільнення, а згодом й звільнено. Зазначає, що, при цьому, їй не було запропоновано посади, яка є рівноцінною раніше займаній.

Вважаючи своє звільнення таким, що відбулось з порушенням діючого законодавства, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 14 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 18.03.2022 суд ухвалено продовжити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви та встановив позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді від 28.03.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 27.04.2022 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи - відмовлено.

Ухвалою суду від 27 квітня 2022 року клопотання Одеської митниці про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було задоволено. Вирішено розгляд справи №420/2792/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27 травня 2022 року об 12 год 00 хв у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду. Роз`яснено, що розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 25 травня 2022 року суд ухвалив заяву представника Одеської митниці (вх.№ ЕС/1514/22) від 24.05.2022 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів - задовольнити. Судові засідання по справі №420/2792/22, в тому числі призначене на 27 травня 2022 року об 12 год 00 хв, здійснювати в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua - «EasyCon»).

У підготовче засідання 27 травня 2022 року об 12 год 00 хв сторони не з`явились.

Підготовче засідання було призначене на 16.06.22 об 11 год 00 хв.

16.06.2022 підготовче засідання відкладено на 23 червня 2022 року 11:00 годин.

23 червня 2022 року строк підготовчого засідання було продовжено на 15 днів.

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року ухвалено витребувати у Одеської митниці довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю у якому її було звільнено, визначеної відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року.

30.06.2022 ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, залучено у справи як другого відповідача Одеську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Розгляд справи розпочато спочатку.

13 липня 2022 року підготовче засідання було відкладено на 17 серпня 2022 року у зв`язку із повідомленням про мінування будівлі суду.

Ухвалою суду від 14.07.2022 ухвалено витребувати у Одеської митниці Державної митної служби України довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю у якому її було звільнено, визначеної відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року із зазначенням розрахунку визначення середньоденної (годинної) заробітної плати позивача.

17 серпня 2022 року у підготовче засідання, представник відповідача не з`явився, підготовче засідання було відкладено на 25 серпня 2022 року.

25 серпня 2022 року суд ухвалив закрити підготовче засідання по справі №420/2792/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, та призначити справу №420/2792/22 до судового розгляду по суті на 06 вересня 2022 року об 12 год 00хв.

06 вересня 2022 року у судове засідання з`явились представники сторін, проте, після перерви у засіданні представник відповідача на зв`язок не вийшов. Суд, керуючись ч.5 ст.195 КАС України, ухвалив продовжити розгляд справи за наявною явкою.

24 травня 2022 року до суду (вх.№ЕС/1513/22) від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення 29.10.2020 завчасно шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, крім того, позивачу було запропоновано посаду заступника начальника відділу документообігу та організаційно-розпорядчого управління Одеської митниці, про що позивач не заперечує. Зазначає, що запропонована посада є рівнозначною, оскільки відноситься до однієї підкатегорії посади державної служби у порівнянні з тією, з якої позивача було звільнено. З огляду на те, що позивач відмовилась від запропонованої посади, її правомірно було звільнено. Підкреслює, що ОСОБА_1 , відповідно до табелів обліку робочого часу, у липні-грудні 2020 підпрацювала 24 дні, а у 2021 року - 47 днів, при цьому, жодним чином свою кваліфікацію не підвищувала, відповідні тестування не проходила. Вказує, що зобов`язання позивача прийняти рішення про поновлення позивача, суд фактично буде перебирати на себе дискреційні функції відповідача. Зазначає, що сам факт оскарження спірного рішення не може бути доказом наявності моральної шкоди.

21 червня 2022 року до суду (вх.№ЕС/2007/22) від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначається, що попередження про наступне звільнення не було належним чином у визначений законодавством строк доведено до відома позивача. Вказує, що у відповідача станом на 01.07.2021, 28.10.2021, 13.12.2021, 29.12.2021 був великий перелік вакантних посад категорії «Б» державної служби, проте, позивача була запропонована лише одна посада зі значно нижчим окладом. Зазначає, що у процесі реорганізації фактично припинення функцій та завдань відділу, де працювала позивач, не відбулось, отже, зміни структури та штатного розпису в Одеській митниці Держмитслужби фактично не стосувались відділу.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» реорганізовано територіальні органи Державної митної служби України за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби України. Зокрема, Одеську митницю Держмитслужби приєднано до Державної митної служби України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 установлено, зокрема, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Одеська митниця Держмитслужби перебуває в процесі припинення.

У свою чергу, відповідно до наказу Державної митної служби України від 19.10.2020 №460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України за переліком згідно з додатком, тому числі й Одеську митницю.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 (т.1 а.с.111-114), позивач з 04.12.1997 працює в органах митної служби, зокрема з 07.08.2020 позивач переведена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби.

Матеріали справи містять попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби від 28.10.2021 (т.1 а.с.118), відповідно до якого позивача попереджено про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією, зміною структури та штатного розпису митного органу на підставі пункту першого частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Зазначено, що у разі припинення державної служби та звільненні позивачу буде виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, а також позивачу пропонується посада заступника начальника відділу документообігу організаційно-розпорядчого управління Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби.

На зазначеному попередженні міститься відмітка про ознайомлення з ним ОСОБА_1 13.12.2021, а також про те, що позивач із запропонованою (ними) посадою (ами) не згодна.

Матеріали справи містять протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 29.10.2021 (т.1 а.с.119), що складений посадовими особами Одеської митниці Держмитслужби, відповідно до якого 29.10.2021 було направлено попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України заступнику начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_1 шляхом надсилання зазначеного документа електронною скринькою (ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з електронної скриньки Одеської митниці ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

22 грудня 2022 року Одеська митниця Держмитслужби прийняла наказ №745-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » (т.1 а.с.12), відповідно до якого у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби», на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», наказано:

« 1.Припинити 29 грудня 2021 року державну службу ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби, звільнивши її із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби, п.1 ст.40 КЗпП України.

Підстава: попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , лист Одеської митниці Держмитслужби від 29.10.2021 №7.10-1/12-01/10/9033, протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 29.10.2021.

2.Управлінню бухгалтерського обліку та звітності Одеської митниці Держмитслужби:

2.1.провести розрахунки та виплати ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи невикористані частини:

-щорічної основної відпустки за періоди роботи:

з 04.10.2020 по 03.10.2021 тривалістю 30 календарних днів;

з 04.10.2021 по 29.12.2021 тривалістю 07 календарних днів;

-щорічної додаткової відпустки за періоди роботи:

з 12.11.2020 по 11.11.2021 тривалістю 12 календарних днів;

з 12.11.2021 по 11.11.2022 тривалістю 15 календарних днів;

2.2.випалтити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу».

3. ОСОБА_1 під особисту відповідальність:

3.1. ознайомитись під особистий підпис з оригіналом наказу;

3.2.здійснити прийом-передачу закріплених справ і майна відповідно до вимог статті89 Закону України «Про державну службу»;

3.3. здати до управління кадрового забезпечення службове посвідчення серії НОМЕР_4 ».

29 грудня 2021 року Одеська митниця Держмитслужби прийняла наказ №793-0 «Про внесення змін до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-0» (т.1 а.с.13), відповідно до якого у зв`язку з перебуванням у стані тимчасової непрацездатності заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_1., керуючись частиною п`ятою статті 87 Закону України «Про державну службу», наказано:

« 1.Внести зміни до пункту 1 наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » та викласти його в наступній редакції:

« 1.Припинити в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, державну службу ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби, звільнивши її із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби, п.1 ст.40 КЗпП України». Підстава: листок непрацездатності ОСОБА_1 від 29.12.2021 №2296580-1.

2.Члену комісії з реорганізації Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_2 забезпечити ознайомлення ОСОБА_1 з даним наказом під підпис».

06 січня 2022 року Одеська митниця Держмитслужби прийняла наказ №2-0 «Про внесення змін до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-0» (т.1 а.с.14), відповідно до якого у зв`язку з перебуванням у стані тимчасової непрацездатності заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_1., керуючись частиною п`ятою статті 87 Закону України «Про державну службу», наказано:

« 1.Внести зміни до пунктів 1, 2.1 наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » та викласти його в наступній редакції:

« 1.Припинити з 06 січня 2022 року державну службу ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби, звільнивши її із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби, п.1 ст.40 КЗпП України».

2.1.провести розрахунки та виплати ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи невикористані частини:

-щорічної основної відпустки за періоди роботи:

з 04.10.2020 по 03.10.2021 тривалістю 30 календарних днів;

з 04.10.2021 по 29.12.2021 тривалістю 08 календарних днів;

-щорічної додаткової відпустки за періоди роботи:

з 12.11.2020 по 11.11.2021 тривалістю 12 календарних днів;

з 12.11.2021 по 11.11.2022 тривалістю 15 календарних днів.». Підстава: листок непрацездатності ОСОБА_1 від 29.12.2021 №2296580-1.

2.Члену комісії з реорганізації Одеської митниці Держмитслужби Голоцван О.І. забезпечити ознайомлення ОСОБА_1 з даним наказом під підпис».

Матеріали справи містять наказ Одеської митниці Державної митниці служби України від 22.11.2021 №398 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» в Одеській митниці (т.1 а.с.20), відповідно до якого наказано оголосити конкурс на вакантну посаду державної служби категорії «Б» в одеській митниці - начальника відділу персоналу та адаптації управління по роботі з персоналом Одеської митниці; затвердити умови проведення конкурсу; провести з 01.12.2021 конкурс.

На запит адвоката Лілії Багно Одеська митниця Держмитслужби скерувала лист №7.10-5/12/8.19/39 від 10.02.2022 (т.1 а.с.123-124) у додатку до якого міститься перелік усіх вакантних посад із зазначенням розмірів посадових окладів в Одеській митниці Державної митної служби України станом на 01.07.2021, 28.10.2021, 13.12.2021, 29.12.2021 та 06.01.2022 (т.1 а.с.167-190).

У зазначених переліках наявні вакантні посади державної служби підкатегорії Б3 (начальник управління та його заступник, начальник митного поста та його заступник; начальник відділу та його заступник, завідувач сектору), а саме:

-станом на 28.10.2021 - у кількості 32 одиниць;

-станом на 13.12.2021 - у кількості 23 одиниці;

-станом на 29.12.2021 - у кількості 20 одиниць;

-станом на 06.01.2022 - у кількості 12 одиниць.

Не погоджуючись із наказами про звільнення ОСОБА_1 та, відповідно, змін до нього, вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».

Як встановлено частинами 1-3 статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Перелік підстав для припинення державної служби визначений статтею 83 Закону України «Про державну службу».

Зокрема, пунктом 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Загальний перелік підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначений статтею 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

З 06.03.2021 набрав чинності Закон України від 23.02.2021 №1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби», яким викладено в новій редакції частину 3 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» (далі у редакції, чинній з 06.03.2021 та на час звільнення позивача) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Суд приймає до уваги доводи позивача щодо неналежного попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення, а саме у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Статтею 9-1 Закону України «Про державну службу» визначений порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.9-1 Закону України «Про державну службу»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1042 затверджений Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, відповідно до п.2 якого інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Матеріали справи містять копію особової справи ОСОБА_1 (т.2 а.с.41-43) з якої не вбачається зазначення адреси електронної пошти позивача, а відтак суд критично оцінює як доказ належного попередження про звільнення позивача - не пізніше ніж за 30 календарних днів, протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 29.10.2021 (т.2 а.с.116-117).

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, з аналізу частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» слідує, що у суб`єкта призначення виник обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, якщо відсутня жодна з цих умов, звільнення державного службовця безумовно є протиправним.

В свою чергу, встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №140/90/20, від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі № 826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 821/595/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).

При цьому, Верховний Суд звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі №807/3588/14 та від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16.

Судом враховано, що у попередженні про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України ОСОБА_1 не було запропоновано всі вакансії, які відповідають рівнозначним посадам, яку обіймала позивач до звільнення - заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби.

Наведене свідчить про те, що відповідач Одеська митниця Держмитслужби не виконав покладений на нього законом обов`язок одночасно з попередженням про звільнення пропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Судом встановлено, що Одеська митниця Держмитслужби реорганізована шляхом приєднання до Державної митної служби, а в структурі Державної митної служби України утворено територіальний орган - Одеську митницю як відокремлений підрозділ.

На час попередження позивача про можливе наступне звільнення та звільнення Одеська митниця Держмитслужби перебувала у стані припинення, а Одеська митниця була зареєстрована як відокремлений підрозділ юридичної особи - Державної митної служби України та здійснювала функції і повноваження з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин реорганізації державних органів та норм частини п`ятої статті 22, частини першої статті 41, частини третьої статті 87 «Про державну службу», суд приходить до висновку, що позивач у разі надання ним згоди на відповідну пропозицію відповідача підлягав переведенню на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі (Державній митній службі України), у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. При цьому, ініціатива переведення та відповідного пропонування певних посад повинна виходити саме від відповідача.

Однак, як встановлено судом, на час прийняття Одеською митницею Держмитслужби спірного наказу позивачу не було запропоновано всі вакансії, які відповідають рівнозначним посадам, яку обіймала позивач до звільнення.

При цьому, як Одеська митниця Держмитслужби, так і Одеська митниця не вживали належних заходів для вирішення питання про переведення позивача до утвореного територіального органу Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, докази на спростування вказаної обставини матеріали справи не містять, відтак не виконали свого прямого обов`язку, установленого частиною п`ятою статті 22 та частиною першою статті 41, частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» і порушили визначений цими нормами порядок звільнення державних службовців.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів про зменшення кількості працівників Одеської митниці.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що у разі якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення.

Згідно із частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Таким чином, враховуючи те, що Одеською митницею Держмитслужби не виконано обов`язку, визначеного законом щодо процедури звільнення позивача, та не враховано його право на переважне залишення на роботі, не запропоновано всіх вакантних рівнозначних посад державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей одночасно з попередженням про звільнення, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-о року (зі змінами внесеними наказами Одеської митниці Держмитслужби від 29.12.2021 №793-о, 06.01.2022 №2-о).

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з викладеного вище суд вважає, що відповідачі не довели правомірності прийнятої ним наказу про звільнення ОСОБА_1 .

При вирішенні інших позовних вимог суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/202 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню загальні норми КЗпП України.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки суд дійшов висновку про незаконне звільнення позивача відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-о року (зі змінами внесеними наказами Одеської митниці Держмитслужби від 29.12.2021 №793-о, 06.01.2022 №2-о), який визнаний судом протиправним та скасований, тому ОСОБА_1 необхідно поновити на попередній посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби з 10.01.2022 (перший робочий день після звільнення) з одночасним стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Важливою ознакою, яка підтверджує опосередковано те, що виплата за вимушений прогул є заробітною платою, є те, що вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100),

Згідно з підпунктом «з» пункту 1 розділу І Порядку №100, він підлягає застосуванню для розрахунку середньої заробітної плати і у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до абзаців третього-четвертого, шостого пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

За правилами пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки № 27 від 30.06.2022 середньогодинна заробітна плата позивача становить 101,73 грн, що позивачем не заперечувалось також.

Позивач підлягає поновленню на роботі з 10.01.2022, а відтак час вимушеного прогулу тривав з 10.01.2022 по 05.09.2022.

Відповідно до листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 № 47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік», норма тривалості робочого часу при 40-ка годинному робочому тижні визначена, год: у січні 2022 року - 151, у лютому 2022 року - 160, у березні 2022 року - 175, у квітні 2022 року - 160, у травні 2022 року - 160, у червні 2022 року - 159, у липні 2022 року - 168, у серпні 2022 року - 175, у вересні 2022 року - 176.

З 10 по 31 січня 2022 року кількість робочих годин ставить 102 години (151/31*21).

Виходячи з наведеного, розрахункова кількість робочих годин за час вимушеного прогулу з 10 січня 2022 року по 05 вересня 2022 року становить 1165 (16*8+160+175+160+160+159+168+175+3*8), а сума, яка підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу становить 118515,45 грн (1165*101,73).

Зазначений алгоритм розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу при погодинній оплаті праці наведений Верховним Судом у постанові від 24.04.2020 у справі №815/5976/14.

Крім того, у цьому випадку законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин (отримання вихідної допомоги по безробіттю, отримання заробітної плати за новим місцем роботи, допомога по тимчасовій працездатності, середній заробіток на період влаштування та ін.).

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 118515,45 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ст. 371 КАС України суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача нанесеної моральної і матеріальної шкоди у розмірі 1000000,00 грн, суд зазначає, що вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, за змістом статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Разом з тим посилання позивача на погіршення здоров`я суд не бере до уваги, оскільки позивач не довів та в ході судового розгляду суд не встановив причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та погіршенням здоров`я.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідачів моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача нанесеної моральної і матеріальної шкоди у розмірі 1000000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Оцінивши докази, які є у справі, враховуючи те, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності припинення державної служби позивачу, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці Держмитслужби від 22.12.2021 №785-о року (зі змінами внесеними наказами Одеської митниці Держмитслужби від 29.12.2021 №793-о, 06.01.2022 №2-о), яким ОСОБА_1 припинено 06.01.2022 року державну службу на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби звільнивши із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Одеської митниці Держмитслужби на підставі п.4 ч.1 ст.83 та п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» та п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби з 10.01.2022.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.01.2022 по день ухвалення судового рішення в розмірі 118515,45 грн з вирахуванням належних до сплати податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу управління персоналом, кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення з Одеської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ));

Відповідачі:

- Одеська митниця Держмитслужби (65078, м.Одеса, вул.Івана та Юрія Лип, буд.21-А, );

- Одеська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (65078, м.Одеса, вул.Івана та Юрія Лип, буд.21-А, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА