Справа № 420/8795/22
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/8795/22
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального управління Сил територіальної оборони «Південь» Сил територіальної оборони Збройних Сил України про визнання незаконним та скасування наказу

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ № 104 від 10 червня 2022 року начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України вiд 10 червня 2022 року в частині увільнення майора ОСОБА_1 від займаної посади начальника штабу першого заступника командира НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони та призначення командиром роти резерву сержантського складу НОМЕР_3 батальйону резерву, ВОС НОМЕР_4 .

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач прийняв спірний наказ із порушенням порядку передбаченого законодавством, за відсутності правових підстав для цього та без зазначення причин, які передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Також позивач вказав, що наказ прийнятий не уповноваженою особою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одеса у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не перевірив наявність правових підстав для прийняття оскаржуваного наказу, не звернув увагу на відсутність у наказі підстави та конкретної норми закону для його прийняття, що свідчить про його необґрунтованість.

Апелянт зазначає, що положення підпункту 3 пункту 82 Положення №1153/2008 «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» містить підстави згідно яких призначення військовослужбовців здійснюється на нижчі посади, однак апелянт звертає увагу суду, що жодна із вказаних у цій частині підстав не надавала можливості для звільнення його від займаної посади начальника штабу-першого заступника командира НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади та призначення на нижчу посаду командиром роти резерву сержантського складу 181 батальйону резерву, ВОС-0210003.

Апелянтом у відзиві на апеляційну скаргу зазначається, що позивача призначено на нижчу посаду на підставі підпункту 6 пункту 82 Положення, тобто у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану. Відповідач зазначив, що норми п.112 Положення визначають підстави та порядок переміщення військовослужбовця на нове місце військової служби, а також визначають обставини неможливості такого переміщення, проте ОСОБА_1 таких обставин неможливості такого переміщення не вказував.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач проходив службу на посаді начальника штабу першого заступника командира НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони.

За період проходження служби позивач до дисциплінарної відповідальності не притягався, службові розслідування або атестація щодо нього не проводилась.

Наказом № 104 начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 10 червня 2022 року відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони увільнено від займаної посади та призначено командиром роти резерву сержантського складу НОМЕР_3 батальйону резерву, ВОС-0210003.

Вважаючи, що вказаний наказ є протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відповідач довів правомірність прийнятого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Під час розгляду та вирішення адміністративної справи суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено у статті 2 КАС України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а також регулювання питань, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі регламентовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).

Пункт 82 Положення № 1153/2008 визначає підстави призначення військовослужбовців на посади:

1) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);

- для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

- за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- за сімейними обставинами - на особисте прохання;

- з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

- у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;

- у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

- вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;

- у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;

- у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

3) на нижчі посади:

- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

- за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;

- у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;

- у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;

- за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;

7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;

8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;

9) у разі запровадження нового військового звання.

Як вбачається із пункту 257 Положення № 1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Пунктом 1.4. Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (далі Інструкція № 333) визначено, що облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів по установі і організації (вищому військовому навчальному закладу та військовому навчальному підрозділу вищого навчального закладу, військовій частині, з`єднанню, органу військового управління), наказів по особовому складу та інших документів, передбачених цією Інструкцією. Відповідно до цілей і завдань облік особового складу поділяється на персональний, штатно-посадовий та статистичний.

Главою 11 розділу ІІ Інструкції № 333 регламентовано питання щодо видання, обліку та розсилки наказів по особовому складу.

Накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Наказами по особовому складу оформлюються зокрема призначення на посади (у тому числі у разі зміни назви посади, військово-облікової спеціальності, військового звання за штатом), переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах.

Накази по особовому складу реєструються в кадрових органах. Нумерація їх реєстрації кожний рік починається з першого номера з грифом обмеження доступу "Для службового користування". До номера наказу по особовому складу стосовно осіб рядового, сержантського і старшинського складу додаються літери "РС". Вони реєструються окремо від наказів по особовому складу стосовно осіб офіцерського складу і мають свою нумерацію. Накази по особовому складу обліковуються в Книгах обліку наказів по особовому складу.

Оригінали (перші примірники) наказів по особовому складу зберігаються в кадрових органах, які видали ці накази. Інші примірники наказів або витяги з них обов`язково висилаються до кадрових органів, які ведуть персональний, штатно-посадовий облік офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, зазначених у наказах, і до військових частин за місцем їхньої служби. При цьому кадровий орган, який видав наказ, висилає відповідні примірники наказу або витяги з нього кадровим органам, які ведуть облік пойменованих військовослужбовців, а також підпорядкованим кадровим органам (на ступінь нижче) і безпосередньо військовим частинам, що комплектуються.

Правила складання наказів по особовому складу визначені главою 12 розділу ІІ Інструкції № 333.

Накази по особовому складу складаються державною мовою і підписуються посадовою особою, якій надано право призначати, переміщувати на посади, звільняти з посади, звільняти з військової служби, укладати і продовжувати строки контракту, виконувати інші дії, пов`язані з визначенням службового становища військовослужбовців. У разі відсутності зазначеної посадової особи право підпису надається особі, яка тимчасово її заміщує згідно з письмовим наказом.

Титульні аркуші наказів, які розробляються в кадрових органах, повинні мати такі реквізити: Державний Герб України; найменування Міністерства; назва документа; дата і номер; місце видання; гриф обмеження доступу до наказу (за необхідності); заголовок до тексту; текст; підпис.

Пункти наказів складаються в наказовій формі. У них послідовно без будь-яких скорочень вказуються такі відомості: військові звання, прізвища, імена, по батькові військовослужбовців, посади, які вони займають на час видання наказів, найменування військової частини, з`єднання, органу військового управління, відповідно до штату (штатного розпису), до якого входять військові частини, а на військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні, - у розпорядженні якої посадової особи вони перебувають, і остання посада, з якої їх зараховано в розпорядження. У наказах про призначення (переміщення), крім того, вказуються посади, на які військовослужбовці призначаються, номери військово-облікових спеціальностей за посадами, передбаченими штатами. Посади військовослужбовців, які вони займають на час видання наказу, не змінюються.

Накази відпрацьовуються за документами персонального обліку військовослужбовця (за послужною (скороченою послужною) карткою або особовою справою).

Примітки до пунктів наказів розташовуються під відповідними пунктами. У них залежно від змісту пункту наказу зокрема вказуються (у наказах про призначення (переміщення) рік народження, освіта, з якого часу військовослужбовець проходить службу у Збройних Силах (якщо були перерви, то вказується, з якого і по який час проходив службу у Збройних Силах, іншому військовому формуванні).

Під час запису відомостей про отриману освіту вказуються найменування навчального закладу, який дає вищу за рівнем військову або спеціальну цивільну освіту, і рік закінчення. Для осіб рядового, сержантського і старшинського складу вказується рівень багаторівневої підготовки. За наявності вищої за рівнем цивільної освіти вказується також і військова освіта. Загальна освіта вказується тільки в тих випадках, коли військовослужбовець не має середньої військової або спеціальної цивільної освіти.

У примітках наказів про призначення (переміщення) військовослужбовців вказуються причини призначення (переміщення) відповідно до вимог, передбачених Положенням, військове звання за штатом посади, з якої переміщується, і військове звання за штатом посади, на яку переміщується.

Вступна частина наказу формулюється коротко, вона повинна відображати зміст наказу і містити в окремих випадках посилання на відповідні пункти Положення, на підставі яких видається наказ.

При направленні витягів із наказів про переміщення військовослужбовців у них за необхідності вказуються умовні найменування військових частин (установ, закладів) та пункти, в які необхідно відрядити військовослужбовця та вислати облікові документи.

На підставі вищевикладеного колегія суддів зазначає, що правові підстави, які можуть слугувати для прийняття рішення щодо призначення військовослужбовців на нижчі посади є чітко визначеними та мають вичерпний перелік.

Разом з тим, як вбачається з витягу із наказу № 104 начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 10 червня 2022 року відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони увільнено від займаної посади та призначено командиром роти резерву сержантського складу НОМЕР_3 батальйону резерву, ВОС-0210003.

Колегія суддів встановила, що звертаючись до суду з позовною заявою та з апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначає, що положення підпункту 3 пункту 82 Положення містять виключні підстави згідно яких призначення військовослужбовців здійснюється на нижчі посади.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності виключних підстав викладених у п.п. 3 п. 82 Положення для призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позов зазначає, що позивача призначено на нижчу посаду на підставі пп. 6 п. 82 Положення.

Колегія суддів дослідивши положення пункту 82 зазначає, що такий пункт містить дев`ять підпунктів, кожен з яких передбачає різні, не залежні одна від одної підстави для призначення військовослужбовців на посади, зокрема пп.3 передбачає можливість призначення військовослужбовця на нижчі посаду лише у дев`яти випадках, які є виключними і тільки за наявності яких військовослужбовець може бути призначений на нижчу посаду.

Разом з тим, пп.6 п.82 передбачає можливість призначення військовослужбовця на посаду у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Таким чином, погоджуючись з позицією відповідача стосовно того, що з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації, станом на час прийняття оскаржуваного наказу, призначення військовослужбовців на нижчі посади може здійснюватися без їх згоди з підстав, визначених підпунктом 6 пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України за відсутності підстав, визначених пунктом 112 вказаного положення, однак колегія суддів звертає увагу, що імперативні приписи пункту 82 Положення вимагають зазначення у тексті наказу мотивів та конкретних підстав призначення військовослужбовців на посади, як обов`язкової складової рішення. Такі вимоги є гарантією дотримання прав особи, зокрема, що до якої прийнято рішення про призначення її на нижчу посаду.

Дослідивши витяг із наказу № 104 від 10 червня 2022 року колегією суддів встановлено, що оскаржуваний наказ не містить посилання, згідно якого підпункту пункту 82 відповідач прийняв такий наказ, а також відсутні причини призначення (переміщення) позивача відповідного до вимог, передбачених Положенням, що позбавляє суд можливості дослідити наявність чи відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду та перевірити обґрунтованість та вмотивованість прийнятого наказу у контексті спірних правовідносин.

Позиція апелянта полягає у тому, що його було звільнено за пп. 3 п.82 Положення, однак правові підстави для призначення його на нижчу посаду відсутні, тоді як відповідач, як у відзиві на позов так і у відзиві на апеляційну скаргу наполягає, що його було увільнено та призначено на нижчу посаду, відповідно до іншого підпункту, а саме пп.6 п. 82 Положення, однак, сам наказ не містить конкретно визначеного підпункту пункту 82 Положення, при цьому матеріали справи не містять будь-яких висновків, пояснювальних записок або матеріалів службового розслідування, які передували б прийняттю оскаржуваного наказу, що не спростовується сторонами по справі, що є порушенням принципу юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання).

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 160/8111/20.

Крім того, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди зокрема перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії"; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").

При цьому стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки"; п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" п. 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії").

Розглядаючи справу в суді першої інстанції суд не звернув увагу на невідповідності спірного наказу критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, пропорційності, однак як було встановлено під час апеляційного розгляду, позивача було призначено на нижчу посаду без зазначення конкретної підстави, передбаченої п.82 Положення та за відсутності належних та допустимих доказів, на яких грунтуються висновки наказу, тобто відповідачем не дотримано необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Колегія суддів зазначає, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю.

Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 826/6528/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 819/330/18, від 10 січня 2020 року у справі № 2040/6763/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 280/5176/20).

При цьому, аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для застосування принципу юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання). Принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 104 начальника Регіонального управління Сил територiальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України вiд 10 червня 2022 року в частині увільнення майора ОСОБА_1 від займаної посади начальника штабу першого заступника командира НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони та призначення командиром роти резерву сержантського складу НОМЕР_3 батальйону резерву, ВОС 0210003.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко