Справа № 260/3732/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3732/21 пров. № А/857/9575/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року(суддя Луцович М.М., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2021 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУПФУ в Закарпатській області), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Головне управління ДПС у Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії від 20.10.2020№71; визнати протиправними дії ГУПФУ в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком не зарахувавши період ведення підприємницької діяльності з 01.04.1993 по 30.06.2000 та період роботи з 04.05.1987 по 14.05.1987 на підприємстві Райзаготконтора Ужгородського району; зобов`язати ГУПФУ в Закарпатській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням періоду ведення підприємницької діяльності з 01.04.1993 по 30.06.2000 та період роботи з 04.05.1987 по 14.05.1987 на підприємстві Райзаготконтора Ужгородського району до загального стажу та призначити пенсію з моменту подання заяви на призначення пенсії за віком. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач 15.10.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням від 20.10.2020 №71 відповідач відмовив позивачеві у призначенні пенсії. Зокрема, позивач наголошує, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу період роботи з 04.05.1987 року по 14.05.1987 року, а також період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.1993 року по 30.06.2000 року, оскільки записи в трудовій книжці занесені неналежним чином. Вказану відмову у призначенні пенсії за віком позивач вважає протиправною та такою, що порушує його права на пенсійне забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що стосовно періоду з 04.05.1987 по 14.05.1987 згідно з записами трудової книжки дата звільнення містить виправлення, що суперечить нормам законодавства. Для усунення вказаного недоліку, позивачу слід подати відповідну уточнюючу довідку, або інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Стосовно періоду з 01.04.1993 по 30.06.2000 зазначає що позивачем не надано доказів про сплату страхових внесків, відтак цей період не може бути зарахований до загального стажу. Лист ГУДПС у Закарпатській області від 25.06.2021 не містить жодного підтвердження сплати страхових внесків до пенсійного органу.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 15.10.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до неї трудову книжку, атестат про навчання, військовий квиток, довідку про підтвердження стажу роботи (а.с. 17-51). Однак, 20.10.2020 відповідачем прийнято рішення № 71 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком (а.с. 12-13). Зокрема, згідно рішення від 20.10.2020 року № 71 відповідач вказує, що страховий стаж позивача становить 22 роки 6 місяців 26 днів (а.с. 13). Натомість, відповідачем до страхового стажу не враховано: період роботи з 04.05.1987 року по 14.05.87 року, з 28.08.1992, оскільки записи в трудовій книжці занесені неналежним чином, що суперечить інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (а.с. 13).

Вважаючи вказану відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно періоду роботи з 04.05.1987 року по 14.05.1987 року на підприємстві Райзаготконтора Ужгородського району.

Згідно частиною третьою статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка. Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку а загальних підставах, відтак суд не погоджується із бездіяльністю відповідача щодо не зарахування до роботи.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Згідно трудової книжки позивача містяться записи за №№20-21, де зазначено, що 04.05.1987 року позивача прийнято на роботу на підприємство Райзаготконтора Ужгородського району та 14.05.1987 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням з підприємства Райзаготконтора Ужгородського району.

Так, записи у трудовій книжці позивача про роботу на підприємстві Райзаготконтора Ужгородського району скріплені печатками підприємства, підписом керівника та такі чітко містять відомості щодо роботи позивача на даному підприємстві у спірний період.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині про те, що відповідні записи у трудовій книжці, є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача щодо спірного періоду роботи, та відхиляє посиланні апелянта як на підставу не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача те, що дата звільнення містить виправлення.

Стосовно періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності у період з 01.04.1993 по 30.06.2000.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на вказані відносини лише у випадках, передбачених вказаним Законом, або в частині, що не суперечить вказаному Закону.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV: - застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до вказаного Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; - пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених вказаним Законом;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із вказаним Законом і за який сплачено страхові внески; - страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В абзаці першому частини першої статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно зі статтею 26 Закону №1058-IVпочинаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу третього підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію, як суб`єкта підприємницької діяльності.

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Також, відповідно до п. 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Аналіз наведених нормативних положень дає підстави для висновків, що перелік документів, які надають право на зарахування певного періоду до страхового стажу, залежить від системи оподаткування, на якій перебувала особа.

В матеріалах справи наявний Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також лист Головного управління ДПС у Закарпатській області від 25.06.2021 року, згідно яких позивач відповідно до відомостей АІС "Податковий блок" 01.04.1993 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець (свідоцтво №1653) та 30.12.2016 року було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за власним рішенням (а.с. 53-58).

Згідно листа Головного управління ДПС у Закарпатській області від 25.06.2021 року зазначено, що позивачем здійснювалась підприємницька діяльність за період:

1993 рік, квітень - грудень на загальній системі оподаткування (далі - загальна система) та сплачувались авансові платежі по прибутковому податку з громадян (далі ПДФО);

1994 рік на загальній системі, сплата авансових платежів по ПДФО,

1995, 1996, 1997,1998 рр. на патенті про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян (далі - фіксований патент);

1999-2000рр. на спрощеній системі оподаткування (далі - єдиний податок);

2001 рік, січень-березень на загальній системі (діяльність не проводилась) та квітень - грудень на єдиному податку;

2002-2009 рр. на загальній системі, сплата авансових платежів по ПДФО;

2010-2016рр. на загальній системі (діяльність не проводилась).

Згідно з наданою інформацією за період з 1993 по 1994 рік позивач перебував на загальній системі оподаткування, з 1995 по 2000 рік на спрощеній системі оподаткування.

А відтак, для зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування (1993-1994 роки) необхідно підтвердити сплату страхових внесків за вказаний період.

Такий висновок в цілому відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а, відповідно до якої, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Апеляційний суд зазначає, що лист Головного управління ДПС у Закарпатській області від 25.06.2021 не може вважатись достатнім та допустимим доказом для зарахування періоду 1993 1994 років здійснення позивачем підприємницької діяльності, оскільки такий не містить жодного підтвердження сплати страхових внесків до пенсійного органу. Таким чином доводи апелянта в цій частині є підставними.

Стосовно періоду з 1995 по 2000 роки, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування. Згідно з законом, як було вказано вище, до страхового стажу включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Матеріалами справи підтверджується що у вказаний період, з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, позивач був зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності, відтак цей період слід зарахувати до страхового стажу.

З огляду на вищенаведене, до страхового стажу позивача належить зарахувати період з 04.05.1987 по 14.05.1987, та період з 01.01.1998 по 30.06.2000. Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

ГУПФУ в Закарпатській області розрахувала страховий стаж позивача у розмірі 22 роки 6 місяців 26 днів. Згідно розрахунків наведених вище такий має становити 25 років 36 днів.

Однак, згідно статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії позивач може набути за наявності страхового стажу роботи не менше 26 років. Відтак, його страховий стаж є недостатнім для призначення пенсії, таким чином в цій частині позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково,відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. Так, як апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 454 грн.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року в справі № 260/3732/21 скасувати, та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2000, та період роботи з 04.05.1987 по 14.05.1987 на підприємстві Райзаготконтора Ужгородського району до загального стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2000, та період роботи з 04.05.1987 по 14.05.1987 на підприємстві Райзаготконтора Ужгородського району до його загального стажу.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 07 вересня 2022 року