Справа № 640/11840/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року м. Київ № 640/11840/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивача протиправною, визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу викладене в листі від 23.03.2020 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити провести поновлення виплати пенсії позивачу з 01.07.2015 на вказаний ним банківський рахунок, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що до виїзду на постійне місце проживання за кордон, позивач отримував пенсію за віком. Однак, з 2015 року, після виїзду до Ізраїлю, відповідачем було протиправно припинено пенсійні виплати, у зв`язку з чим, представник за довіреністю звернувся до відповідача із заявою від імені позивача про поновлення пенсійних виплат, однак отримав відмову у поновленні виплати йому пенсії. Позивач вважає вказане рішення протиправним, таким, що грубо порушує його права, передбачені законами та Конституцією України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2020 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

04.08.2020 відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому представник ГУ ПФУ в м. Києві зазначає, що підстав для поновлення виплати позивачу пенсії за його заявою не було, оскільки йому особисто необхідно подати заяву встановленого зразка та документи, передбачені Порядком № 22-1. Також, вказано на те, якщо позивач є громадянином України, то поновлення виплати пенсії в Україні має здійснюватись на підставі паспорту громадянина України, а не на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

29.04.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 є громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий органом 1402, 25.02.2011 року.

17.07.2000, по досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон, що підтверджено відповідним пенсійним посвідченням.

Перед виїздом за кордон, позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

12.12.2014 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Починаючи з 2015 року і станом на сьогоднішній день, позивач призначеної пенсії не отримує.

З метою реалізувати своє право на поновлення пенсії, позивач звернувся безпосередньо до відповідача з відповідною заявою про поновлення йому пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції.

Проте, відповідач в своєму рішенні від 23.03.2020, відмовив у поновленні пенсії позивачу, обґрунтовуючи свою відмову тим, що позивачем не була дотримана вимога шодо особистого звернення за поновленням пенсії, та що особиста заява позивача, яка була підписана позивачем перед нотаріусом, нотаріально посвідчена та легалізована печаткою апостиль, та оригінал якої був переданий відповідачу, не є особистим зверненням позивача, а також тим, що документ, що посвідчує особу позивача не відповідає Порядку № 22-1, тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави для поновлення пенсії позивачу.

Позивач вважає, що відмова відповідача в поновленні виплати пенсії за його заявою, є протиправною, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно норм ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з нормами ст. 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За змістом ст. 51 Закону № 1058-IV, в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, у рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009, Конституційним Судом України було встановлено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

У ст. 44 Закону № 1058-IV, визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У п.п. 1.1 Порядку № 22-1, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 1.7 даного Порядку, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Тож, з наведеного слідує, що кожний громадянин України, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

При цьому, суд наголошує на тому, що відповідна заява про поновлення виплати пенсії може бути подана особою через її законного представника.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 по справі № 127/20588/17.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, 06.02.2020 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшла заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1, встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Суд встановив, що представником позивача до заяви додано всі апостильовані копії документів а саме: копія довіреності; копія посвідчення особи; копія ІПН; посвідчення про призначення пенсії за вислугу років, особиста декларація.

Згідно із п. 4.1 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно із п. 4.10 Порядку N 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того, суд наголошує, що у вказаному вище Порядку та інших законодавчих та підзаконних нормативних актах України, що регламентують порядок розгляду заяв громадян України про відновлення виплати їм пенсій та прийняття рішення в результаті такого розгляду, відсутні обов`язок чи право пенсійного органу, що розглядає такі заяви, відмовляти та не приймати рішення по заявах у разі невідповідності їх формі встановленій додатком №2 до цього Порядку.

У постановах від 17.07.2018 (справа № 211/1789/17 (2-а/211/116/17)) та від 31.01.2019 (справа № 520/9721/16-а), Верховний Суд зазначив, що цією нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Тому, суд вважає, що доводи відповідача про необхідність особистого звернення пенсіонера до пенсійного органу за поновленням пенсії в контексті даних правовідносин, є безпідставними.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймається паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Так, до заяви про поновлення виплати пенсії позивачем було долучено копію закордонного паспорту НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , орган видачі 1402. Із закордонного паспорту убачається, що термін його дії до 25.02.2021, тобто, станом на дату звернення із заявою, термін дії не закінчився.

Таким чином, позивач, як громадянин України, незалежно від його проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому, за відсутності законодавчих перешкод, відповідач зобов`язаний виплачувати вже призначену йому пенсію за віком.

Судом під час розгляду даного спору не було встановлено, що громадянство України позивачем припинялось, з підстав, встановлених Законом України «Про громадянство».

Таким чином, зазначені відповідачем у відповіді підстави для відмови у призначенні та виплаті пенсії позивачу, є необґрунтованими.

Натомість, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача не підлягаю задоволенню, оскільки, в даному випадку, пенсійний орган прийняв рішення щодо відмови у такому поновленні виплати пенсії, пасивна поведінка відсутня. Отже, задоволенню підлягає позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене в листі відповідача від 23.03.2020, а також, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити виплату пенсії позивачу з 01.02.2020, адже на переконання суду, поновлення виплати пенсії, пов`язується з поданням позивачем відповідної заяви, вираження волевиявлення, що у даному випадку, відбулось 06.02.2020, тобто датою поновлення виплати пенсії, є перше число місяця, яким датована заява.

Щодо дискреційних повноважень пенсійного органу при розгляді питання про відновлення виплати пенсії, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Тож, повноваження щодо вирішення питання про відновлення позивачу виплати пенсії за віком, на думку суду, не належать до дискреційних повноважень ГУ ПФУ. Суд, в свою чергу, може приймати рішення, щодо зобов`язання відповідача виконати конкретні дії для відновлення порушеного права позивача.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Решта вимог щодо розміру пенсії з відповідним проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів є передчасною та задоволенню не підлягає.

У частині посилань відповідача на пропуск позивачем строку на звернення до суду, слід зазначити, що відмова пенсійного органу на заяву позивача про поновлення виплати його пенсії від 06.02.2020, датована 23.03.2020, з огляду на що, суд, зобов`язуючи здійснити поновлення позивачу виплати пенсії з 01.02.2020, вважає, що останнім не було пропущено строки на звернення до суду з даним позовом.

Тож, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій при відмові позивачу у поновленні виплати пенсії, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255, 263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.03.2020 № 2600-0311-8/39335 щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.02.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Суддя В.І. Келеберда