Справа № 320/12548/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кузьменка В.В.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення контролюючого органу:

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн.;

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн.;

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17 000,00 грн.;

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 10000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до наявних у розпорядженні платника документів відповідач не мав жодних правових підстав для проведення фактичної перевірки господарської діяльності позивача та приймати за результатами такої перевірки будь-які рішення. Крім того, оскільки матеріали перевірки не містять жодних доказів вчинення порушень законодавства України, що зафіксовані за результатами такої перевірки, саме ФОП ОСОБА_1 безпосередньо, що позивач не займається підприємницькою діяльністю з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, тому податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми «С» від 26.12.2019 №.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми «С» від 26.12.2019 №.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми «С» від 26.12.2019 №.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми «С» від 26.12.2019 №.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказана апеляційна скарга обгрунтована тим, що під час проведення перевірки контролюючий орган здійснив відповідний запис у журналі проведення перевірок, що підтверджує факт проведення перевірки саме у ФОП ОСОБА_1 .

На думку апелянта, оскільки під час проведення перевірки був встановлений факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими засобами без наявності ліцензій на таке право, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Крім того, враховуючи, що позивач не дав доказів проведення розрахункових операцій на продаж алкогольних напоїв та наявності відповідних акцизних марок, тому рішення суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що позивач взагалі не займалась придбанням у постачальників та подальшою реалізацією кінцевим споживачам алкогольних, тютюнових та/або інших підакцизних товарів, для зання чим законодавство України вимагає наявності оформленої належним чином ліцензії, при цьому жодних доказів безпосереднього зайняття діяльністю, відмінною від основної, податковим органом не наведено, що свідчить про безпідставність винесених податкових повідомлень-рішень.

При цьому, у задоволенні клопотання відповідача про необхідність розгляду справи за участю представника відповідача у відкритому судовому засіданні слід відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги, які у відповідності до частини шостої статті 12 КАС України належать до справ незначної складності, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), з огляду на положення п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт господарювання-фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації - 10.12.1999 року, номер запису 2 011840) та перебуває на податковому обліку у Білоцерківській ДПІ ГУ ДПС у Київській області.

Згідно із витягом з Реєстру платників єдиного податку від 15.03.2018 року № 944 ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування (ІІ група) з 01.04.2018 року та здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до договору оренди нежитлового приміщення б/н від 01.07.2019 року ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) передає, а ФОП ОСОБА_1 (орендар) бере у тимчасове користування частину приміщення магазину та підсобне приміщення загальною площею 48 кв.м. з обладнанням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У той же час, на підставі наказу від 29.11.2019 року № 768, направлень на проведення перевірки від 03.12.2019 №№ 389, 390 співробітниками Головним управлінням ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено Акт №175/10-36-32-00-10/ від 04.12.2019 (далі Акт перевірки).

У відповідності до вказаного Акту перевірки контролюючим органом зазначено про порушення позивачем:

1) статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: перевіркою зафіксовано факт здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі тютюновими виробами (одна пачка сигарет West Blue XL виробництва АТ «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» за ціною 43, 17 грн.) без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пляшка горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн.) без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

2) статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: перевіркою зафіксовано факт реалізації ФОП ОСОБА_1 пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн., без наявності марки акцизного податку;

3) статті 13 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: перевіркою зафіксовано факт реалізації ФОП ОСОБА_1 пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн., тобто за ціною, нижчою від мінімальної роздрібної ціни, встановленої чинною на момент проведення перевірки постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 року №748.

Як наслідок, податковим органом винесено спірні податкові повідомлення-рішення форми «С» від 26.12 2019:

1) № про застосування штрафної санкції в розмірі 17 000 грн. за здійснення реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії;

2) № про застосування штрафної санкції в розмірі 17 000 грн. за здійснення реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензії;

3) № про застосування штрафної санкції в розмірі 17 000 грн. за здійснення реалізації алкогольних напоїв, не маркованих акцизними марками встановленого зразка;

4) № про застосування штрафної санкції в розмірі 10 000 грн. за здійснення реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем під час виходу за місцем проведення перевірки на підставі оформлених із грубими порушеннями вимог Податкового кодексу України документами допущені системні та однозначні порушення процедури проведення такої перевірки, тому наявні підстави для визнання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень незаконними.

Крім того, оскільки доводи позивача про непідтвердження жодними об`єктивними доказами висновків відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог Закону № 481 знайшли повне підтвердження під час розгляду матеріалів справи, тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Згідно із положеннями п.80.1-80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав (серед іншого):

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п.80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

У силу вимог пп. 81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, фактична перевірка платника податків проводиться виключно за умови пред`явлення посадовими особами контролюючого органу направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що фактична перевірка проведена відповідачем після пред`явлення копії наказу Головного управління Державної податкової служби у Київській області № 768 від 29 листопада 2019 року «Про проведення фактичних перевірок», копії витягу з додатку № 1 до наказу Головного управління Державної податкової служби у Київській області 29 листопада 2019 року № 768 «Про проведення фактичних перевірок.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що перераховані документи були пред`явлені перевіряючими контролюючого органу невстановленій та неідентифікованій особі, присутній на момент виходу ревізорів за місцем проведення перевірки та перевіряючими в якості прізвища, імені, по-батькові, посади, дати народження та адреси такої особи вказано цитата «Особа, що фактично проводила розрахункову операцію».

У той же час, ФОП ОСОБА_1 вказувала, що за весь час підприємницької діяльності остання жодних найманих працівників не мала та не працевлаштовувала для здійснення торгівлі в частині орендованого нею приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за місцем проведення перевірки.

До того ж, наказ відповідача № 768 від 29.11.2019 не містить всіх визначених п.81.1 ст. 81 ПК України обов`язкових реквізитів, що стосуються об`єкта перевірки, а саме: найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), підстави для проведення перевірки.

Крім того, такий наказ відповідача не містить жодної вказівки на дату початку і тривалість перевірки позивача, період діяльності, який буде перевірятися, а підстава проведення перевірки у ньому вказується лише поверхово шляхом посилання на нібито існування відносно позивача обставин, визначених п.п.80.2.5, 80.2.7 п.80.2 ст. 80 ПК України.

До того ж, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить декілька обґрунтувань (підстав) для проведення перевірки, а саме: така перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, а тому, зі змісту наказу за № 768 від 29 листопада 2019 року, неможливо встановити яке з окремих вказаних порушень слугувало конкретною підставою для його прийняття.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду викладеним у постановах від 04 вересня 2020 року у справі №821/1274/18, від 02 вересня 2020 року у справі №821/1828/16 та від 04 грудня 2018 року у справі №820/4894/18.

У свою чергу, контролюючим органом не надано жодних доказів того, що Головне управління Державної податкової службти у Київській області отримано інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для нього зі здійснення належного податкового контролю, та під час проведення самої перевірки не надав жодних письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття згаданого наказу слугувала інформація про порушення платником вимог законодавства.

У справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.comS.r.l. проти Молдови», заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень незаконними з огляду процедурні порушення податковим органом щодо порядку призначення та проведення самої фактичної перевірки.

Стосовно перевірки оскаржуваних податкових повідомлень-рішень по суті виявлених правопорушень, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини справи.

Так, основні засади державної політики у сфері виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (надалі Закон №481/95).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 вказаного Закону алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Статтею 11-1 Закону передбачено, що встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.

Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.

У відповідності до підпункту 14.1.106 пункту 14.1 статті 14 ПК України максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни. Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

У відповідності до статті 1 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за І літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари.

При цьому, мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої це ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки. Тобто мінімальні роздрібні ціни визначаються на одиницю продукції, тобто на пляшку, а не на об`єм продукції літри.

У свою чергу, у відповідності до абзацу 16 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

У силу вимог абзацу 12 частини другої статті 17 вказаного Закону до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Зміст вказаної норми свідчить, що законодавцем визначена міра відповідальності у вигляді штрафу саме за виробництво, зберігання, транспортування, реалізацію фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, та за оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів.

При цьому, згідно із наведеними вище положеннями законодавства немаркованими вважаються алкогольні напої, за які не було сплачено або було сплачено не в належному розмірі (на момент розливу) акцизний податок, алкогольні напої з підробленими марками акцизного податку або марковані з відхиленням від визначених законом вимог.

У підпунктах 14.1.107 та 14.1.109 пункту 14.1 ст. 14 ПК України надано визначення наступним поняттям: марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Статтею 226 Податкового кодексу України передбачені загальні правила маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Згідно із пунктом 226.9 статті 266 Податкового кодексу України, вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Відповідно до пункту 226.3 статті 226 Податкового кодексу України виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

До того ж, у силу вимог частини дванадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

У відповідності до частини двадцять дев`ятої вказаної статті ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Тобто, нормами чинного законодавства передбачені чіткі строки та терміни видачі ліцензій, а саме ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями видається терміном на один рік.

Згідно з частинами 22, 24, 25, 27 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання. У заяві повинно бути зазначено вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (імпорт, експорт, оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

При цьому, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абзац шостий частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»).

Зміст вказаної норми свідчить, що законодавцем визначена міра відповідальності у вигляді штрафу саме за оптову і роздрібну торгівлю спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій.

Як свідчать матеріали справи, для здійснення господарської діяльності згідно із КВЕД, внесеними до ЄДРПОУ, ФОП ОСОБА_1 (орендар) на підставі договору від 01.07.2019 року взяла в оренду ФОП ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2 , орендодавець) частину нежитлового приміщення, що знаходиться в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У свою чергу, у орендованій частині приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 , в період з 01.07.2020 по 30.06.2020 здійснювала торгівлю продуктами харчування, господарськими товарами та побутовою хімією, про що свідчать дані її бухгалтерського обліку.

Під час проведення перевірки, контролюючий орган дійшов до висновку, що позивачем було порушено:

1) статтю 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: перевіркою зафіксовано факт реалізації ФОП ОСОБА_1 пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24,75 грн., без наявності марки акцизного податку;

2) статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: перевіркою зафіксовано факт здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі тютюновими виробами (одна пачка сигарет West Blue XL виробництва АТ «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» за ціною 43, 17 грн.) без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пляшка горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн.) без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

3) статтю 13 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: перевіркою зафіксовано факт реалізації ФОП ОСОБА_1 пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн., тобто за ціною, нижчою від мінімальної роздрібної ціни, встановленої чинною на момент проведення перевірки постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 року №748.

Однак, у відповідності до Акту перевірки останній не містить жодних доказів належності позивачеві пляшки горілки «Олександрія Пшенична», 0,5 л 40 % об. по ціні 24,75 грн. та пачки сигарет «West BLuexL» по ціні 43,17 грн., стосовно реалізації яких податковим органом були встановлені порушення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

До того ж, відповідачем для підтвердження факту реалізації позивачем алкогольних напоїв, немаркованих марками акцизного податку не надано доказів реалізації чи зберігання алкогольних напоїв, не опечатано у присутності свідків та не передано для надання відповідного експертного висновку вилучені пляшки.

Крім того, не додано доказів проведення експертизи на предмет встановлення чи є невідома речовина у вилучених пляшках алкогольним напоєм.

При цьому, у пункті 15 вступної частини Акту чітко зазначено, що зразки продукції (в т.ч. вказана пляшка) ревізорами Головного управління Державної податкової служби у Київській області не відбирались та не опечатувались.

Зазначені обставини свідчать про не підтвердження належними доказами складу правопорушення передбаченого Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №360/1983/19.

До того ж, жодними належними та достовірними доказами не підтверджено у будь-який передбачений законом спосіб, що 03.12.2020 пляшка горілки «Олександрія Пшенична», 0,5 л 40 % об. по ціні 24,75 грн. та пачка сигарет «West BLuexL» по ціні 43,17 грн. фактично існувала на місці проведення перевірки, що зазначена пляшка та пачка сигарет належить ФОП ОСОБА_1 і реалізовувалась нею (або її представником чи найманим працівником) безпосередньо у цьому приміщенні, що розрахункова операція із придбання зазначеної пляшки та пачки сигарет відбулась фактично і уповноваженою на те (і на проведення розрахункових операцій) особою.

У свою чергу, податковим органом було заплановано проведення фактичної перевірки відносно магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а не відносно ФОП ОСОБА_1 .

До того ж, як вже відзначалось, оскільки приміщення вказаного магазину перебуває у приватній власності іншої особи, і позивач орендує у ньому лише частину площі, а тому, виявлені при проведенні контрольно-перевірочних заходів у такому приміщенні, з урахуванням відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів вчинення таких порушень саме позивачем є безпідставними.

Відтак, зафіксована в Акті перевірки розрахункова операція з реалізації пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн. та пачки сигарет West Blue XL виробництва АТ «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» за ціною 43, 17 грн. здійснена саме ФОП ОСОБА_1 або її представником/найманим працівником, а не будь-яким іншим суб`єктом господарювання не підтверджена належними та допустими доказами.

До того, судом першої інстанції вірно відзначено, що згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2020 по справі №357/806/20 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого частиною першою ствтті 164 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Так, у відповідності до вказаної постанови, у матеріалах справи не зазначено конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність, кому та коли реалізовувала алкогольні напої та тютюнові вироби не маючи на дану діяльність ліцензії, відсутня інформація, кому і в якій кількості було реалізовано алкогольні напої та тютюнові вироби, не надано також доказів систематичності дій особи, у відношенні якої складено протокол, що є обов`язковою ознакою господарської діяльності та наявність мети отримання прибутку.

Крім того, вирішуючи справу №357/806/20, суд зазначив про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні прізвища та адреси свідків, які могли б підтвердити обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що обставини, які викладені в протоколі № 3 від 14 січня 2020 року не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Статтею 78 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.В. Кузьменко

І.О. Лічевецький