Справа № 560/14293/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/14293/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

31 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

представника позивача - Стеценко А.І.

представника відповідача - Несторак Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" звернулося до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.10.2021 року №286/330051 (форма "В4"), яким було знижено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 370066,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.10.2021 року №285/330051 (форма "В1"), яким було занижено суму бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2021 року на суму 921053,00 грн та донараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 230263,25 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги скаржником відзначено про відсутність у позивача реального (законного) джерела походження ідентифікованого товару, документів, що підтверджують транспортування товарів, а також умов щодо здійснення господарської діяльності з реалізації сільськогосподарської продукції контрагентами на його адресу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник відповідача повністю підтримала заявлені вимоги апеляційної скарги та надала пояснення, згідно з обґрунтуваннями, наведеними в ній.

Представник позивача, у свою чергу, проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" зареєстровано 18.01.2007. Основним видом економічної діяльності є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21).

У період з 05.08.2021 по 27.08.2021 на підставі направлень від 04.08.2021 №161 та №162, виданих Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, працівниками відповідача, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100000 грн по декларації з податку на додану вартість за травень 2021 року (№ від 09.07.2021) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

За результатами перевірки складено акт від 02.09.2021 №346/33-00-51/34863309 (далі - акт перевірки від 02.09.2021), відповідно до висновків якого, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2021 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах встановлено порушення платником податків:

- підпункту "а" пункту 198.1, абзаців першого - третього пункту 198.2, абзаців першого - другого пункту 198.3 і абзацу третього пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі - ПК України), оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 370066,00 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 200.1 та підпункту "б" пункту 200.4 статті 200 ПК України, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 921053 грн.

Позивач 14.09.2021 за вих. №1/з подав заперечення на акт перевірки від 02.09.2021.

Відповідно до висновку №28/33-00-51/34863309 від 28.09.2021 заперечення позивача відхилені, а висновки акту перевірки від 02.09.2021 визнані правомірними.

На підставі висновків акту перевірки від 02.09.2021, відповідач виніс податкові повідомлення-рішення:

- форми "В4" від 04.10.2021 №286/330051, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 370066,00 грн;

- форми "В1" від 04.10.2021 №285/330051, яким було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 921053,00 грн та донараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 230263,25 грн.

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в Акті перевірки висновки відповідача є помилковими, а прийняті на підставі них податкові повідомлення-рішення від 04.10.2021 р. №286/330051 та 285/330051 неправомірні та підлягають скасуванню.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до приписів ст. 308 КАС України, відзначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.

Так, підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно пп.14.1.181п.14.1ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Як встановлено судом, в основу прийняття податкового повідомлення-рішення від 04.10.2021 №286/330051 (форма "В4") слугували висновки податкового органу про завищення позивачем показника у рядку 17 (колонка Б) декларації за травень 2021 року на суму 370066,00 грн, що призвело до завищення показника у рядку 19 (колонка Б) та у рядку 21 (колонка Б) на вказану суму.

При цьому, вказані висновки базуються на позиції податкового органу щодо нереальності господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" соняшнику 3 класу в кількості 118,47 т на загальну суму 3013398,24 грн, у тому числі ПДВ (14%) 370066,45 грн.

Надаючи правову оцінку питанню нереальності господарських операцій з ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани", судова колегія відзначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" (продавець) укладено Загальні умови закупівлі зерна від 10.12.2020, які встановлюють загальні умови щодо продажу (якості, умов поставки, супроводжуючих документів, коригування ціни в залежності від показників якості, вологості, смітної домішки тощо), а також загальні умови розрахунків за наступні товари: кукурудзу, пшеницю, соняшник, сою, ріпак, ячмінь третього класу для кормових цілей та горох.

Відповідно до пункту 1.1 Загальних умов закупівлі зерна від 10.12.2020 останні застосовуються до усіх договорів на купівлю Покупцем Товарів, укладених у 2020/21 році, доповнюючи вказані договори та регулюючи правовідносини, не врегульовані ними. Продавець зобов`язується продати Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість. При чому, під Договором відповідно до Преамбули Сторони погодили вважати договір поставки Товару, умови якого викладені у документі із власне назвою "Договір", що містить специфікацію Товару, даних Умовах, а також будь-яких додатках до них.

На виконання Загальних умов закупівлі зерна від 10.12.2020 сторони укладали окремі договори купівлі-продажу відповідно до стандартних форм програми SAP.

Так, між сторонами було укладено наступні договори:

- договір купівлі-продажу № від 21.04.2021 соняшнику 3-го класу на загальний об`єм 50 тонн +/-5%, відповідно до умов якого соняшник повинен був бути поставлений на умовах СРТ відповідно до Інкотермс-2010 (доставка оплачена до місця призначення). Умови оплати: 86% - протягом 14 днів після поставки та решта 14% - протягом 14 днів після реєстрації продавцем податкової накладної;

- договір купівлі-продажу № від 25.04.2021 соняшнику 3-го класу на загальний об`єм 50 тонн +/-5%, відповідно до умов якого соняшник повинен був бути поставлений на умовах СРТ відповідно до Інкотермс-2010 (доставка оплачена до місця призначення). Умови оплати: 86% - протягом 14 днів після поставки та решта 14% - протягом 14 днів після реєстрації продавцем податкової накладної;

- договір купівлі-продажу № від 28.04.2021 соняшнику 3-го класу на загальний об`єм 75 тонн +/-5%, відповідно до умов якого соняшник повинен був бути поставлений на умовах СРТ відповідно до Інкотермс-2010 (доставка оплачена до місця призначення). Умови оплати: 86% - протягом 14 днів після поставки та решта 14% - протягом 14 днів після реєстрації продавцем податкової накладної.

Факт виконання вказаних договорів засвідчується наявними в матеріалах справи видатковими накладним від 21.04.2021 № (загальна сума - 1197930,35 грн, у тому числі ПДВ 147114,25 грн, кількість - 24,37 тонн і 22,82 тонн), від 25.04.2021 № (загальна сума - 1277883,00 грн, у тому числі ПДВ 156933,00 грн, кількість - 24,27 тонн і 25,55 тонн), та від від 28.04.2021 № (загальна сума - 537584,89 грн, у тому числі ПДВ - 66019,20 грн, кількість - 21,46 тонн).

Також судом першої інстанції достеменно встановлено, що на підтвердження реальності перевезення (переміщення) придбаного товару (соняшнику) позивачем до перевірки та до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні від 20.04.2021 №20/6765 та від 20.04.2021 №20/6768 (перевізник - ТОВ "ТКС-Трейд"), від 23.04.2021 №1 (перевізник - ФОП ОСОБА_1 ), від 23.04.2021 №23/6767 (перевізник - ТОВ "ТКС-Трейд") та від 28.04.2021 №27 (перевізник - ФОП ОСОБА_2 ).

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про відсутність доказів в підтвердження переміщення/перевезення соняшника відповідно до виписаних ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" на адресу позивача вказаних вище видаткових накладних, оскільки як встановлено судом першої інстанції та було підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, соняшник поставлявся за договорами поставки №В1Н21-23360 від 20.04.2021, №В1Н21-23618 від 23.04.2021 та №В1Н21-23974 від 28.04.2021 з ТОВ "Кернел-Трейд" на адресу вантажоотримувача ТОВ "Бандурський олійноекстракційний завод". Замовником перевезень та вантажовідправником відповідно до умов договору від імені позивача мало бути ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани". Під час проведення службового розслідування щодо причини відмінності товарно-транспортних накладних реальним господарським операціям, позивач отримав пояснення від фахівця із логістики Руцького М.В. від 13.09.2021, відповідно до якого саме такі умови заповнення товарно-транспортних накладних виставило ТОВ "Кернел-Трейд" і, як монополіст на ринку, відмовилося приймати соняшник за товарно-транспортними накладними, заповненими іншим чином. Служба логістики позивача дійсно в цьому випадку припустилася помилки та вважала за можливе надати ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" бланки заповнених товарно-транспортних накладних із відповідними інструкціями.

Разом з тим, наведені обставини не заперечують факту поставки соняшника на адресу ТОВ "Бандурський олійноекстракційний завод" для ТОВ "Кернел-Трейд", про що містяться відмітки на товарно-транспортних накладних про прийняття соняшника на ТОВ "Бандурський олійноекстракційний завод" та відображено у договорах між Позивачем та ТОВ "Кернел-Трейд".

Відповідач, обгрунтовуючи висновок про фіктивність вищезазначених господарських операції між позивачем та його контрагентом відзначив про певні недоліки товарно - транспортних накладних.

Наразі, вказана обставина повністю відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки як вірно відзначив суд першої інстанції, товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не сам факт придбання товару. Жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що товарно-транспортні накладні є єдиними документами, які підтверджують факт поставки товару від продавця до покупця і у випадку їх відсутності або недостовірності відображеної у них інформації покупець товару позбавлений права на включення до податкового кредиту податку на додану вартість, вказаного в податковій накладній, виписаній постачальником товару.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на правову позицію Верховного Суду з даного питання, яка відображена у постанові від 28.09.2021 у справі №№806/7669/13-а.

Окрім того, як встановлено судом, позивачем було надано протоколи без номера від 21.04.2021, від 25.04.2021 та від 06.05.2021, які обопільно підписані як посадовими особами ТОВ "Суффле Агро Україна" так і посадовими особами постачальника, ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани", в яких зазначені відомості щодо транспортування придбаного товару, наявна інформація щодо реквізитів постачальника та покупця (юридична адреса, ІПН, свідоцтво платника ПДВ, номер та дата видаткової накладної, назва товару, кількість та ціна товару, номер та дата довідки про приймання та номер державної реєстрації авто).

Тобто, враховуючи, що позивач є покупцем за договором купівлі-продажу соняшника із ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" та одночасно є продавцем для ТОВ "Кернел-Трейд", а ТОВ "Кернел-Трейд" є покупцем соняшника, то в даному випадку позивач має право вповноважити ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" на здійснення поставки соняшника на адресу ТОВ "Бандурський олійноекстракційний завод" для подальшої передачі ТОВ "Кернел-Трейд".

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у вказаному ланцюгу позивач фактично не був учасником процесу транспортування відповідно до умов договору з ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани", а тому, доводи відповідача щодо неможливості з наданих протоколів встановити фактичне місце навантаження чи розвантаження, а також осіб, які приймали товарно-матеріальні цінності є безпідставними.

Відповідач, обгрунтовуючи висновок про фіктивність вищезазначених господарських операції між позивачем та його контрагентом відзначив про відсутність у позивача документа про якість придбаного товару, однак документи, які ідентифікують виробника та адресу виробництва і підтверджують якість товару, не відносяться до первинних документів, якими оформляється поставка товару, оскільки не відповідають ознакам первинного документа, визначеним статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Стосовно доводів апелянта про відсутність у контрагента позивача достатньої кількості основних засобів та ресурсів, слід зауважити, що не існує законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, тобто є можливість здійснення діяльності шляхом використання орендованих основних фондів, залучення трудових ресурсів на підставі укладення цивільно-правових договорів, зокрема, субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів, тощо, з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності та з метою виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Відсутність у постачальників позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 814/937/15.

З матеріалів справи також вбачається, що господарські операції по придбанню соняшника у ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" у бухгалтерському та податковому обліку податку на прибуток підприємства були відображені належним чином.

В подальшому, по вищезазначених поставках товару позивачем було здійснено реєстрацію відповідних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких включено відповідні суми до податкового кредиту.

Факту відсутності реєстрації в ЄРПН хоча б одної податкової накладної перевіркою не встановлено.

Таким чином, висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій щодо придбання позивачем у ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани" соняшнику на загальну суму 3013398,24 грн є безпідставним.

Підставою ж для винесення податкового повідомлення-рішення від 04.10.2021 року №285/330051 (форма "В1") слугували висновки відповідача про завищення позивачем на 921053,00 грн показника у рядку 17 (колонка Б) декларації за травень 2021 року, що призвело до завищення показника у рядку 19 (колонка Б) та у рядку 20.2.1.

Ці висновки зумовлені твердженням відповідача про врахування позивачем нереальної операції з придбання у квітні 2021 року ТМЦ у ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ".

Надаючи правову оцінку питанню нереальності господарських операцій з ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ", судова колегія відзначає наступне.

Між позивачем та ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ" укладено Загальні умови закупівлі зерна від 01.04.2021, які встановлюють загальні умови щодо продажу (якості, умов поставки, супроводжуючих документів, коригування ціни в залежності від показників якості, вологості, смітної домішки тощо), а також загальні умови розрахунків за наступні товари: кукурудзу, пшеницю, соняшник, сою, ріпак, ячмінь третього (3) класу для кормових цілей та горох.

Відповідно до пункту 1.1 Загальних умов закупівлі зерна від 01.04.2021, дані Умови застосовуються до усіх договорів на купівлю Покупцем Товарів, укладених у 2020/21 році, доповнюючи вказані договори та регулюючи правовідносини, не врегульовані ними. Продавець зобов`язується продати Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість. При чому, під Договором відповідно до Преамбули Сторони погодили вважати договір поставки Товару, умови якого викладені у документі із власне назвою "Договір", що містить специфікацію Товару, даних Умовах, а також будь-яких додатках до них.

На виконання Загальних умов закупівель зерна від 01.04.2021 сторони укладати окремі договори купівлі-продажу відповідно до стандартних форм програми SAP.

Між сторонами укладено договір купівлі-продажу № від 13.04.2021 кукурудзи 3-го класу на загальний об`єм 1000 тонн +1-5%. Кукурудза повинна була бути поставлена на умовах EX W на зерновому складі (тобто шляхом переоформлення зерна на зерновому елеваторі). Умови оплати: 86% - протягом 14 днів після поставки та решта 14% - протягом 14 днів після реєстрації продавцем податкової накладної.

На підтвердження виконання договору надано: видаткову накладну № від 14.04.2021 на 1000 тонн кукурудзи загальною вартістю 7500003,00 грн, у тому числі ПДВ - 921053,00 грн, із протоколом до накладної; складську квитанцію на зерно №186 від 14.04.2021 на 1000 тонн кукурудзи, переоформленого на позивача від ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ" на зерновому елеваторі - ТОВ "АГРОКІМ" (ідентифікаційний код 32370430); картку аналізу зерна (форма №47) ТОВ "АГРОКІМ" №16 від 14.04.2021 на партію кукурудзи; акт прийому-передачі сільськогосподарської продукції від 14.04.2021 про передачу 1000 тонн кукурудзи 3-го класу від ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ" до позивача на зерновому складі - ТОВ "АГРОКІМ".

Позивач здійснив оплату за кукурудзу двома траншами відповідно до умов договору: 6450002,58 грн (тобто 86%) - згідно з платіжним дорученням №4641 від 14.04.2021 та решту 1050000,42 грн (тобто 14%) - після реєстрації податкової накладної згідно з платіжним дорученням №5105 від 23.04.2021.

За вказаними операціями ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ" складено 14.04.2021 та зареєстровано в ЄРПН 23.04.2021 податкову накладну №1 від загальною вартістю 7500003,00 грн, у тому числі ПДВ - 921053,00 грн.

Вказана податкова накладна була включена позивачем до податкової декларації за квітень 2021 року та відображена в Додатку 1 (рядок 141) до декларації за квітень 2021 року на суму ПДВ 921053,00 грн. Відповідно, ця сума вплинула на значення рядка 16 декларації за травень 2021 року.

В даному випадку, суд першої інстанції вірно відзначив, що декларація ПДВ позивача за квітень 2021 року не була предметом перевірки та податкові зобов`язання, задекларовані в ній, в тому числі, податковий кредит та значення рядка 21 декларації за квітень 2021 року є узгодженими, а отже позивач мав право перенести цей показник в рядок 16 декларації за травень 2021 року.

В ході апеляційного розгляду справи, відповідачем вказана обставина не спростована.

До того ж, за змістом акту перевірки від 02.09.2021 встановлено, що період її проведення становить травень 2021 року по декларації за травень 2021 року (вх. № від 09.07.2021) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, однак такі інші "періоди декларування" не зазначалися в акті перевірки від 02.09.2021 та є невстановленими.

В пункті 2.11. акту перевірки від 02.09.2021 зазначено, що в ході перевірки використано податкову Декларацію з податку на додану вартість травень 2021 року (вх. № від 09.07.2021), а також уточнюючий розрахунок. Жодної іншої декларації при перевірці використано не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про помилковість висновків перевіряючих щодо задекларованих у квітні 2021 року зобов`язань позивача з ПДВ, оскільки їх здійснено без належної перевірки декларації позивача за квітень 2021 року.

Стосовно інших доводів апелянта про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ" судова колегія зауважує, що нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №814/3617/14.

До того ж, в матеріалах справи в підтвердження факту придбання позивачем у ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ" кукурудзи наявні договір купівлі-продажу №02/01-19-1 з ФГ "Мокоша", видаткову накладну №2 від 22.02.2021 на поставку 1102,309 тонн кукурудзи та видаткову накладну №3 від 13.04.2021 року на поставку 392,976 тонн кукурудзи.

Твердження контролюючого органу про те, що позивач не надав посвідчення якості, акти/довідки приймання-передачі товару та інші документи, передбачені у п. 3.3 договору, які можуть свідчити про передачу та походження товарів, судова колегія відхиляє з підстав, аналогічних наведеним при оцінці правомірності господарських операцій з ТОВ "Агрофірма "Золоті Лани".

Стосовно відсутності доказів транспортування придбаного товару, то судова колегія відзначає, що поставка товару здійснювалась на умовах EXW, тобто шляхом переоформлення зерна на зерновому елеваторі, що в даному випадку виключає необхідність встановлення факту транспортування зерна для підтвердження його поставки.

Так, статтею 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" відзначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 630 Цивільного кодексу України якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги... Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору... Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Типовий договір складського зберігання зерна затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2003 №510 "Про затвердження Порядку випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складам та типового договору складського зберігання зерна". У підпункті 2) пункту 9 типової форми Договору зазначено, що поклажодавець має право переоформити право власності на зерно відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1.1. Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Мінагрополітики України від 27.06.2003 №198, складськими документами на зерно є складська квитанція, просте та подвійне складські свідоцтва (далі - складські документи).

Порядок переоформлення зерна передбачено в Договорі №02/3 складського зберігання зерна від 27.01.2021, укладеним між позивачем та ТОВ "Агрокім", якого сторонами було дотримано.

Таким чином, судом першої інстанції достеменно встановлено, а апелянтом не спростовано, що позивачем було надано усі необхідні первинні та інші документи, які супроводжували господарські операції між ним та ТОВ "ТРАНС-ТОРГ ІЧНЯ", та які повною мірою підтверджують виконання правочинів з контрагентом.

Колегія суддів звертає увагу, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Зокрема, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" визначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Дослідивши подані позивачем документи до контролюючого органу, судова колегія приходить до висновку, що документи, складені за результатами проведених операцій між позивачем та контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг.

Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Наявність чи відсутність окремих документів, чи відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій (постанова Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі № 809/2161/14 від 28.11.2018, постанова Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі № 826/7423/16 від 24.05.2019).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно відсутності у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності, з огляду на те, що всупереч вимог ст. 77 КАС України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів.

Сама по собі наявність або відсутність у контрагента окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, певної кількості персоналу, не можуть бути вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі надання послуг; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит чи витрат в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

При укладенні договорів головним для суб`єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб виконання предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація як суб`єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому відповідач не має права наполягати на отриманні додаткової інформації позивачем від його контрагента .

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання, оскільки такі відомості носять інформаційний характер та не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

При цьому, відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, як це передбачено частиною 2 статті 77 КАС України. Разом з тим, відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.09.2019 у справі №814/4212/17.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, станом на момент здійснення позивачем спірних господарських операцій та у перевірений період контрагенти позивача були зареєстровані відповідно до вимог діючого законодавства, як юридичні особи та як платники ПДВ.

Судова колегія звертає увагу на те, що дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 06 листопада 2018 року в справі № 820/10024/13-а.

При цьому, податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржуване рішення з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 вересня 2022 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.