Справа № 640/23741/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Аліменка В.О., Мельничука В.П., при секретарі Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії державного службовця у розмірі 90% від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки від 12 січня 2016 року №11-13/1261 Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, починаючи з 24 червня 2009 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця у розмірі 90% від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки від 12 січня 2016 року №11-13/1261 Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, починаючи з 24 червня 2009 року.

В обґрунтування вказаних вимог позивачка зазначила, що з 24.06.2009 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком призначену згідно з Законом України «Про державну службу».

На думку позивачки, пенсійним органом порушуються її права на отримання пенсії у повному обсязі, оскільки при нарахуванні пенсії не враховано всі види оплати праці, а саме: матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога для оздоровлення, грошова винагорода за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.01.2016 року №11-13/1261.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням таких складових заробітної плати, що включаються у заробіток: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації грошових доходів, визначених у архівній довідці Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 січня 2016 року №11-13/1261, починаючи з 20 січня 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням таких складових заробітної плати, що включаються у заробіток: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації грошових доходів, визначених у архівній довідці Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 січня 2016 року №11-13/1261, починаючи з 20 січня 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління ПФУ у м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що позивачка посилається норми, які передбачені Законом України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ зі змінами та доповненнями. У той же час, апелянт стверджує, що норми Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ втратили чинність 01.05.2016 року, коли набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, яким не передбачено здійснення перерахунків пенсії державним службовцям.

Окрім цього, апелянт посилається на судову практику Верховного Суду від 27 березня 2018 року №695/831/16-а, якою визначено, що спори у справах пов`язаних з пенсійними виплатами мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції перевіряється на законність і обґрунтованість в частині задоволення позовних вимог.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII з 24 червня 2009 року, виходячи з 86% від заробітної плати.

Пенсія позивачці обчислена на підставі довідок Головного управління з питань цінової політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23 червня 2009 року №09050/1-2072 та №09050/1-2073.

Відповідно до вказаних довідок, пенсія обчислена з таких складових заробітної плати: посадовий оклад, надбавка за ранг (10 ранг), надбавка за вислугу років (25%), надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, премії.

Згідно наявної в матеріалах справи архівної довідки Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 січня 2016 року №11-13/1261, позивачу також у період з 01 січня 2007 року по червень 2009 року виплачувались: матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та індексація заробітної плати.

Однак, вказана довідка не містить в собі даних про те, що позивачці було виплачено грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади та зразкове виконання трудових обов`язків.

ОСОБА_1 у січні 2016 року та у квітні 2017 року звернулася до органу Пенсійного фонду України за місцем обліку з заявами про здійснення перерахунку пенсії, проте, листами від 20 січня 2016 року №944/02/К-15 та від 13 квітня 2017 року №3280/17 у задоволенні її заяв було відмовлено, у зв`язку з відсутністю на те правових підстав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позов.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, оцінивши доводи апеляційної скарги в частині питання щодо строку з якого необхідно перераховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги Головного управління ПФУ у м. Києві, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії.

Згідно із частиною 2 статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно із статтею 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що для обчислення пенсії державного службовця враховуються усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, надбавка за особливі умови проходження державної служби та премії до державних і професійних свят, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування входили до системи оплати праці державного службовця.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.01.2016 року №11-13/1261 №19.1-27/75-18 позивачці були нараховані та виплачені матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, індексації заробітної плати. На всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Окрім цього, як вірно встановлено судом першої інстанції, що стосується нарахування та виплати позивачці у період з 01 січня 2007 року по червень 2009 року грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади та зразкове виконання трудових обов`язків, у відповідача відсутній обов`язок щодо обчислення пенсії з урахуванням цієї грошової винагороди, оскільки у зазначеній архівній довідці відсутня інформація щодо таких нарахувань та виплат.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що відповідні норми законодавства, які дають підстави для перерахунку, вже не діяли, не можна визнати обґрунтованими.

Дійсно, з 1 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII).

Разом з тим, у статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій.

Однак, спір у цій справі виник не щодо наявності чи відсутності у позивачки права на черговий перерахунок пенсії, а щодо порушення законодавства при визначенні розміру пенсії при її призначенні.

У цьому випадку, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок використовується як спосіб відновлення порушеного права, у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії позивачці не було враховано усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 02 квітня 2018 року (справа № 306/48/16-а), від 5 червня 2018 року (справа № 275/593/17), а також у постановах від 04 грудня 2019 року (справа № 2-а/2506/31/12), від 16 грудня 2019 року (справа № 308/2129/17).

Щодо доводів апелянта про пропуск звернення позивачки до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про поновлення пропущеного строку, з посиланням на обставини, які перешкоджали їй звернутися до суду, а Окружним адміністративним судом міста Києва надано оцінку зазначеним обґрунтуванням та задоволено зазначене клопотання.

Стосовно позовної вимоги позивачки в частині здійснення перерахунку пенсії, виходячи з 90% суми заробітної плати державного службовця, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про передчасність цієї вимоги, оскільки відповідач відмовив у перерахунку пенсії, а питання щодо визначення відсотка суми заробітної плати державного службовця, що враховується для розрахунку пенсії не вирішувалося.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя В.П.Мельничук