Справа № 320/7784/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7784/21 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 17 календарних років служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та здійснити доплату належної позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, обчисливши її розмір з врахуванням всіх складових грошового забезпечення за останньою посадовою на день звільнення - з включенням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що при звільненні його з військової служби, відповідачем до розрахунку суми одноразової грошової допомоги безпідставно не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, яку він щомісячно отримував під час проходження служби.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, за кожен рік служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату належної ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, обчисливши її розмір з врахуванням всіх складових грошового забезпечення за останньою посадовою на день звільнення - з включенням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2010 №889 та Інструкцією №595, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що нормативний підхід до розуміння положень Постанови №889, в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону №2011-ХІІ та правилами Інструкції №260 від 11.06.2008 дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ; виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 09 серпня 2022 року.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.06.2017 №222, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби від 06.12.2016 №1769-VIII, частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог підпункту ї пункту 1 частини восьмої цієї статті цього Закону, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням контракту). Згідно Витягу з послужного списку позивач 29.06.2017 виключений зі списків особового складу частини.

На своє звернення до відповідача із заявою, в якій позивач просив здійснити виплату грошової допомоги з врахуванням щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, відповідач листом від 24.05.2021 №350/147/21/1721 відмовив позивачу в такому перерахунку з посиланням на те, що відповідно до пункту 8 наказу Міністра оборони України від 24.10.2016 №550 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», щомісячна грошова винагорода не включається до вихідної допомоги при звільненні.

Позивач вважає, що вказана додаткова винагорода має бути включена до розрахунку грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, що і зумовило на звернення до суду з вказаним позовом після відмови відповідача задовольнити заяву позивача.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують права позивача, останній звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода, була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачеві щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний (систематичний) характер. Також, при вирішенні спору, судом першої інстанції було враховано правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17.

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до норм частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), за частиною першою статті 9 якого, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так, частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою цієї ж статті, обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 (чинної станом на час звільнення позивача з військової служби), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою КМУ від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889», для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув відповідно до статті 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.

У даному випадку, спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що згідно довідки від 25.05.2021 №61/ФС, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 щодо виплати позивачеві щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01.01.2016 по 29.06.2017, остання виплачувалася позивачеві по червень 2017 року включно.

Водночас, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачеві, не було включено додаткову грошову винагороду.

У контексті правильності вирішення даного спору, колегія суддів бере до уваги те, що висновки суду першої інстанції відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17.

Щодо посилань апелянта на норми Інструкції, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні, застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконний акт, який звужує поняття грошового забезпечення та суперечить вимогам зазначеного Закону.

Відтак, щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки перед звільненням позивача з військової служби додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, нараховувалась і виплачувалась ОСОБА_1 щомісяця, підстави вважати таку виплату одноразовими видами грошового забезпечення відсутні.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби саме за 17 календарних років служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_1 та подані додатки до неї не містять будь-яких обґрунтувань щодо визначеного позивачем періоду.

Таким чином, з огляду на викладене, зважаючи на обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, з правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до норм частин 1-4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні та не є підставою для його скасування/зміни.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко