Справа № 465/4179/16-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 465/4179/16-а пров. № А/857/1892/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року (суддя першої інстанції Ванівський Ю.М., м. Львів)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень про демонтаж конструкцій тимчасових споруд № 1 від 4 січня 2016 року, №2 від 4 січня 2016 року, №3 від 4 січня 2016 року, №30 від 26 січня 2016 року.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 9 грудня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що оскаржувані розпорядження не містять інформації про підстави для демонтажу тимчасових споруд, не вказано, які саме документи відсутні, не зазначено адреси споруд. Також оскаржувані розпорядження не містять вказівки на те, яка саме тимчасова споруда встановлена позивачем і чи взагалі така встановлена позивачем. Оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх рішень, такі підлягають скасуванню.

У судове засідання позивач не з`явилася повторно, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, що підтверджено телефонограмою від 22 серпня 2022 року, згідно якої ОСОБА_2 як уповноважений представник позивача був повідомлений про судове засідання 1 вересня 2022 року.

Слід зазначити, що представник позивача Бабій А. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Клопотань про відкладення слухання до суду подано не було.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.01.2016 року №01 про демонтаж конструкції тимчасової споруди зобов`язано СПД ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду, що встановлена на АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.01.2016 року №02 про демонтаж конструкції тимчасової споруди зобов`язано СПД ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду, що встановлена на АДРЕСА_2 .

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.01.2016 року №03 про демонтаж конструкції тимчасової споруди зобов`язано СПД ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду, що встановлена на АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.01.2016 року №30 про демонтаж конструкції тимчасової споруди зобов`язано СПД ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду, що встановлена на АДРЕСА_4 .

Згідно акту обстеження тимчасових споруд на території Франківського району від 11.12.2015 виявлено самовільно встановлену тимчасову споруду СПД ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження тимчасових споруд на території Франківського району від 14.12.2015 виявлено самовільно встановлену тимчасову споруду СПД ОСОБА_1 на АДРЕСА_3 .

Згідно акту обстеження тимчасових споруд на території Франківського району від 14.12.2015 виявлено самовільно встановлену тимчасову споруду СПД ОСОБА_1 на АДРЕСА_2 .

До матеріалів справи також долучено копії супровідних листів про скерування копій розпоряджень про необхідність демонтажу самовільно влаштованих споруд за вищевказаними адресами, а також світлини самочинно встановлених тимчасових споруд.

Згідно листа від 08.12.2015р. №35-4310 СПД ОСОБА_1 було попереджено про те, у випадку невиконання вимог даного попередження, районною адміністрацією будуть вжиті заходи щодо примусового демонтажу в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно актів обстеження тимчасових споруд на території Франківського району від 11.02.2016 вказані вище тимчасові споруди станом на 10.02.2016 позивачем не демонтовано.

Згідно акту обстеження тимчасових споруд на території Франківського району від 02.07.2016 за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 виявлено наявність малих архітектурних форм, які встановлені за вказаними адресами без дозвільних документів та належать СПД ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження від 04.07.2016 тимчасова споруда, яка самовільно влаштована СПД ОСОБА_1 на АДРЕСА_4 , не функціонує.

Згідно акту обстеження від 04.07.2016 у тимчасовій споруді на АДРЕСА_1 здійснює діяльність СПД ОСОБА_1 на підставі висновку державної - санітарно-епідеміологічної експертизи.

Згідно акту обстеження від 04.07.2016 у тимчасовій споруді на АДРЕСА_1 здійснює діяльність СПД ОСОБА_1 на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Згідно акту обстеження від 04.07.2016 у тимчасовій споруді на АДРЕСА_2 здійснює діяльність СПД ОСОБА_1 на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Згідно висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 09.04.2012 №05.03.02-04/29512, вода питна оброблена згідно з ТУ У 15.9-3:2007 та ТУ У 15.9--001:2011, за наданим заявником зразком відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і за умови дотримання вимог цього висновку може бути використаний в заявленій сфері застосування. Висновок дійсний до: на термін дії ТУУ 15.9-3:2007 «Вода питна оброблена».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно підпункту 7 пункту "а" статті 30 Закону № 280/97-ВР до компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Стаття 31 Закону № 280/97-ВР передбачає, що виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Як правильно встановив суд першої інстанції, Франківська районна адміністрація наділена як самоврядними, так і делегованими повноваженнями від Львівської міської ради.

Зокрема, передбачено, що до повноважень районної адміністрації у галузі економічного, культурного та соціального розвитку віднесено розгляд та вжиття заходів у встановленому міською радою та виконавчим комітетом порядку щодо фактів порушення розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, малих архітектурних форм та літніх майданчиків.

Пунктом 3.5.7 Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради передбачено, що голова районної адміністрації видає у межах компетенції районної адміністрації розпорядження, вносить у них зміни та доповнення, організовує їх виконання.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV) на об`єктах благоустрою забороняється, зокрема, самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Відповідно до статті 10 цього Закону до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема: здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Згідно статті 12 Закону № 2807-IV суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.

Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.

На виконання названих вище вимог Закону №2807-IV ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 № 376 затверджено Правила благоустрою м. Львова.

Пунктом 1.10 Правил благоустрою м. Львова визначено, що мала архітектурна форма - штучний архітектурно-об`ємний елемент (лави, урни, зупинки громадського транспорту, паркани, огорожі тощо); самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) - це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни або був скасований у встановленому порядку.

В силу ч.2 статті 21 Закону № 2807-IV до малих архітектурних форм, як елементів декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою, належать, зокрема, альтанки, павільйони, навіси. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до пункту 12.2.6 Правил благоустрою м. Львова самочинно встановлені малі архітектурні форми підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ здійснює особа, яка самочинно встановила МАФ, за власні кошти або відповідна районна адміністрація з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ їх власниками. Якщо у процесі демонтажу не звернулися зацікавлені особи і не надали документи, що засвідчують право власності на МАФ, то МАФ демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання і знаходиться там до прийняття остаточного рішення відповідно до законодавства України.

Процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м. Львова, регламентує Положення №835 від 09.09.2011 «Про затвердження положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові».

Пунктом 1.3 Положення №835 передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до пункту 3.1 Положення №835 розгляд питань за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об`єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

Порядок розгляду заяв з питань самочинного будівництва, визначений у розділі 4 цього Положення, згідно з яким при виявленні порушень, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, у висновку вказується їх зміст, конкретні пункти, параграфи, розділи державних будівельних норм і стандартів та інших нормативно-технічних документів, за якими виявлено порушення.

Висновок департаменту містобудування скеровується на розгляд міжвідомчої комісії при районній адміністрації відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

Відповідно до пункту 5.1. Положення №835 міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень:

- про передачу матеріалів до суду у разі істотного відхилення будівництва від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або істотного порушення будівельних норм і правил з відповідним позовом про зобов`язання проведення особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відповідної перебудови. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (п.п. 5.1.1);

- про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти: у разі неможливості виділення земельної ділянки для цього будівництва; у разі заперечення виконавчим органом міської ради визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності і не підлягає передачі у власність; у разі порушення прав інших осіб (п.п. 5.1.3).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі №465/249/15-а.

Відповідно до підпункту 7.1.2 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 20 березня 2014 року № 3190, демонтажу підлягають тимчасові споруди, зокрема, розміщені без належно оформленого дозволу (самовільно розміщені).

Пунктом 1.3. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно з пунктом 5.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у місті Львові міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва, зокрема рішення (пункт 5.1.3) про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка його здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти, зокрема у разі (пункт 5.1.3.3.) порушення прав інших осіб.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що виконавчі органи місцевих рад наділені правом контролю за дотриманням законодавства, яке регулює містобудівну діяльність, зокрема, і щодо самочинно збудованих об`єктів, встановлення факту самочинного будівництва та прийняття відповідних рішень, спрямованих на усунення таких правопорушень.

За приписами пункту 2.18 Порядку розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові контроль за встановленням тимчасових споруд здійснюють районні адміністрації та комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління».

Порядок демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності врегульовано розділом 7 вищезгаданого Порядку розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, відповідно до якого при виявленні тимчасових споруд, які самовільно встановлені, складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована тимчасова споруда, приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін.

Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» та власник тимчасової споруди.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку про те, що демонтажу підлягають лише самочинно зведені тимчасові споруди у випадку, якщо власник такої споруди самостійно не демонтував споруду у встановлений у вимозі строк або якщо власник невідомий. При цьому, самочинно зведеною тимчасова споруда вважається у тому разі, якщо відсутні дозвільні документи, визначені законом.

Судом встановлено, що згідно листа КП «Адміністративно - технічного управління» в межах повноважень працівником КП «Адміністративно-технічне управління» проведено обстеження за вказаними адресами та виявлено факти порушення п.20.1.24 «Правил благоустрою м.Львова», затверджених ухвалою №376 від 21.04.2011, а саме: самовільне встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Позивач не надав суду доказів на спростування висновків відповідача про самовільне розміщення нею вказаних у розпорядженнях об`єктів.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач також не надала суду жодних документів, які б підтвердили законність встановлення нею тимчасових споруд.

Також ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції позивач не спростувала факту встановлення саме нею вказаних в оскаржуваних розпорядженнях тимчасових споруд.

З огляду на вищевказане, а також враховуючи, що факт розміщення тимчасових споруд за відсутності дозвільних документів встановлено в ході судового розгляду справи та позивачем не спростовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для прийняття спірних розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 296/3773/16-а, від 15 червня 2021 року у справі № 465/4841/17, тощо.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність підпису позивача у актах обстеження, не є самостійною підставою для скасування розпоряджень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Щодо доводів апелянта про неналежну мотивацію оскаржуваних розпоряджень, апеляційний суд зазначає, що дійсно такі не містять розгорнутого обґрунтування прийнятих рішень. Разом з тим, з їх тексту видно, що підлягають демонтажу саме самовільно встановлені тимчасові споруди. Також відповідач послався на нормативну базу, яка є підставою для прийняття оскаржуваних розпоряджень. Отже, з тексту розпоряджень зрозумілі причини та підстави прийняття рішень.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для визнання розпоряджень про демонтаж встановлених позивачем тимчасових споруд протиправними та їх скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 07.09.2022.