Справа № 640/38691/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Київ № 640/38691/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1
доСвятошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києв Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправними та скасування постанов, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати Постанову від 01.12.2009 р. про відкриття виконавчого провадження № 17597727 та Постанову від 10.01.2020 р. про передачу виконавчого провадження № 17597727 від 01.12.2009 р.

2. Визнати дії державного виконавця Дорогань С.Г., та головного державного виконавця Пилипчука К.Р. протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що виконавче провадження № 17597727 від 01.12.2009 р. розпочато безпідставно та незаконно, без наявності Виконавчого напису нотаріуса №4410, виданого 01.12.2009 року, який у відповідності до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту - Закон № 1404-VIII), є підставою для початку примусового виконання рішення, а постанова про передачу виконавчого провадження від 10.01.2020р., винесена в рамках цього провадження, підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі № 640/38691/21 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Представник відповідача не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 17597727 не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судове засідання, призначене на 02 серпня 2022 року, представники осіб, які беруть участь у справі не з`явилися, у зв`язку із чим, на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

На примусовому виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №17597727 з примусового виконання виконавчого напису № 4410, виданого 01.12.2009р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБСР «Укрсіббанк» боргу в розмірі 269712,31 грн.

01.12.2009р. державним виконавцем Дорогань С.Г., керуючись ст. 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV (далі по тексту Закон № 606-XIV), який діяв на момент відкриття виконавчого провадження №17597727, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

15.03.2011р. державним виконавцем Дорогань С.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження.

21.04.2020 державним виконавцем Пилипчук К.Р., керуючись ст. 56 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про арешт коштів боржника.

10.01.2020 державним виконавцем Пилипчук К.Р., керуючись ч. 4 ст. 25 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про передачу виконавчого провадження №17597727.

10.01.2020 державним виконавцем Пилипчук К.Р., керуючись ч. 4 ст. 25 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №17597727.

04.11.2021 державним виконавцем Компанцем Р.В., керуючись ст. 56 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про арешт коштів боржника.

03.12.2021 державним виконавцем Компанцем Р.В., керуючись ст. 40 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про наявність виконавчого провадження №17597727 у жовтні 2021 року після накладення арешту кошти, що містяться на його банківських рахунках.

Представником позивача були направлені адвокатські запити до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою отримання інформації про стан виконавчого провадження №17597727 та надання усіх документів, наявних у даному виконавчому провадженні, у тому числі копії виконавчого напису нотаріуса №4410 від 01.12.2009 р..

З отриманих відповідей та долучених до них матеріалів, позивач дізнався, що у постанові про відкриття виконавчого провадження № 17597727 не зазначене повне найменування стягувача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань з ідентифікаційним кодом; прізвище та ініціали посадової особи, якою було видано виконавчий напис №4410 від 01.12.2009р. В матеріалах виконавчого провадження відсутній документ, який слугував підставою для відкриття ВП № 17597727, а саме виконавчий напис №4410 від 01.12.2009р. Крім того, на підставі постанови 10.01.2020 про передачу виконавчого провадження № 17597727, воно було передано державним виконавцем Пилипчуком К.Р. самому собі в межах того ж самого державного органу державної виконавчої служби, що не передбачено жодним чинним законом.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження №17597727 на підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса є неправомірними, у зв`язку з чим винесена 01.12.2009 р. відповідачем постанова про відкриття виконавчого провадження №17597727 та постанова про передачу виконавчого провадження від 10.01.2020 №17597727 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (чинним на момент відкриття виконавчого провадження), який втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до пунктів 5 - 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 17 Закону №606-XIV виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою є, зокрема, виконавчий напис нотаріуса.

Згідно з п. 1 ст. 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Статтею 18 Закону №606-XIV зазначені вимоги до виконавчого документа, а саме:

1. У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

2. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

3. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов`язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов`язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

4. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Пунктом 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5) визначено, що Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено судом, у листі відповідача від 08.11.2021р. № 97652/15.8.27 зазначено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутній оригінал виконавчого напису №4410 від 01.12.2009р.

Однак з наданих відповідачем на адвокатський запит представника позивача копій матеріалів виконавчого провадження №17597727 вбачається, що в них відсутній як оригінал, так і копія вищезазначеного виконавчого напису, відсутня заява стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Також в порушення вимог Закону №606-XIV та Інструкції 512/5 у постанові про відкриття виконавчого провадження №17597727 не зазначено найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали. У графі «документ видав» зазначено лише «НКМНО». Вказана інформація не дає можливості визначити, ким виданий виконавчий документ.

Крім того стягувачем у виконавчому провадженні №17597727 зазначений «АКБСР Укрсіббанк», при цьому в порушення вимог ч. 3 п. 1 ст. 18 Закону №606-XIV не зазначено повне найменування (для юридичних осіб) стягувача, його місцезнаходження (для юридичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб).

Представник позивача звернувся із запитом до АТ «Укрсиббанк» (єдина установа з назвою «Укрсіббанк»).

З листа АТ «Укрсиббанк» № 25-1-01/76352 від 26.11.2021р. випливає, що АТ «Укрсиббанк» за час свого існування не мало назви «АКБСР Укрсіббанк». Відповідь на запит банку щодо виконавчого провадження №17597727 Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надав.

Відповідно до довідки № 57-3-12/33/62 від 06.12.2021р., виданої АТ «Укрсиббанк», код банку 351005, ОСОБА_1 , код за ДРФО НОМЕР_1 , станом на 06.12.2021р. не має отриманих та непогашених кредитів.

Пунктом 1 ст. 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (аналогічна норма міститься в п. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно з вимогами п. 1 ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У відповідності до ст. 26 Закону №606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом, матеріали виконавчого провадження не містять:

- оригіналу чи копії виконавчого документу, який слугував підставою для відкриття виконавчого провадження;

- заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження.

З постанови про відкриття виконавчого провадження №17597727, винесеної державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дорогань С.В., неможливо встановити особу чи орган, що видав виконавчий документ, а також стягувача.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не додержано вимог Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999р. та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження №17597727 про стягнення боргу з ОСОБА_1 .

Оскільки відповідачем були порушенні норми Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанову по відкриття виконавчого провадження від 01.12.2009р. з порушенням ст.ст. 17, 18, 19, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999р., відтак і постанова про передачу виконавчого провадження №17597727 від 10.01.2020р., яка прийнята у ході здійснення даного виконавчого провадження, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Додатково, стосовно винесення постанови про передачу виконавчого провадження № 17597727 від 10.01.2020р., суд зазначає наступне.

Із зазначеної постанови вбачається, що вона винесена державним виконавцем на підставі п. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України).

Порядок та перелік підстав для передачі виконавчого провадження визначений Інструкцією № 512/5.

Пунктом 7 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 передбачено, що до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

У разі відводу (самовідводу) державного виконавця виконавчий документ передається іншому державному виконавцеві, а у разі відводу, самовідводу начальника органу державної виконавчої служби або всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби - іншому органу державної виконавчої служби.

У випадку самовідводу приватного виконавця виконавчий документ повертається стягувачу або передається за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

Передача виконавчого документа у випадках, передбачених цим пунктом, здійснюється в порядку, встановленому розділом V цієї Інструкції.

Відповідно до п. 3. розділу V Інструкції № 512/5 виконавче провадження може бути передано від одного приватного виконавця до іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, від одного державного виконавця до іншого в межах органу державної виконавчої служби, від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження № 17597727 передано державним виконавцем Пилипчуком К.Р. самому собі в межах того ж самого державного органу державної виконавчої служби. Крім того відповідачем не надано доказів звернення стягувача про передачу виконавчого провадження або відводу (самовідводу) державного виконавця.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов від 01.12.2009 р. про відкриття виконавчого провадження № 17597727 та від 10.01.2020 р. про передачу виконавчого провадження № 17597727 підлягають задоволенню та, відповідно, дії державного виконавця Дорогань С.Г., головного державного виконавця Пилипчука К.Р. щодо винесення оскаржуваних постанов - протиправними.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правову допомогу, відповідно до якого позивач просить суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10000, 00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Слід також зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2021 року у справі №820/479/18 та у своїй постанові від 10 вересня 2021 року у справі №460/2315/19.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 28.10.2021р., додаток №1 до договору від 28.10.2021р.; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 23.12.2021р.

Згідно розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 23.12.2021р. обсяг наданої правової допомоги становить: надання правової допомоги адвокатом в адміністративних, цивільних справах (вивчення справи, складання документів, письмові та усні консультації та інші - 2000 грн. за годину; види правової допомоги, що вимагають знань та практичних навичок адвоката - 2000 грн. за годину; участь у судовому засіданні - 2000 грн. за годину; надання правової допомога помічником адвоката (підготовка документів, відправка, отримання та інші види правової допомога, шо вимагають знань та практичних навичок помічника адвоката) -750 грн за годину.

Загальна вартість послуг адвоката за складає 10 000,00 грн.: правовий аналіз справи (вивчення судової практики, доказів та обставин справи) та складання позовної заяви - 6000,00 грн.; орієнтовна кількість судових засідань за позовом 2 - 4000,00 грн.

Водночас, позивачем доказів документального підтвердження витрат на правову допомогу суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на той факт, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та відсутність правових підстав для їх стягнення за рахунок відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 287, 296 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, ) про визнання протиправною та скасування постанов - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати Постанову від 01.12.2009 р. про відкриття виконавчого провадження № 17597727 від 01.12.2009 р. та Постанову від 10.01.2020 р. про передачу виконавчого провадження № 17597727 від 01.12.2009 р.

3. Визнати протиправними дії державного виконавця Дорогань С.Г. щодо винесення постанови від 01.12.2009 р. про відкриття виконавчого провадження № 17597727 та головного державного виконавця Пилипчука К.Р. щодо винесення постанови від 10.01.2020 р. про передачу виконавчого провадження № 17597727.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати за сплату судового збору у сумі 1 816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя Є.В. Аблов