Справа № 640/10127/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Київ № 640/10127/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - відповідач та/або НАЗК) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - третя особа та/або АТ КБ «Приватбанк») та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції, яка полягає в не проведенні перевірки та притягнення до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення Голову та членів Правління АТ КБ «Приватбанк», а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції провести перевірку факту вчинення корупційного правопорушення Головою та членами Правління АТ КБ «Приватбанк», а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

- за результатами вказаної вище перевірки, в разі підтвердження незаконності укладення договору про надання юридичних послуг №2638/01-2018, - звернутися в інтересах держави до господарського суду з позовом до ТОВ «Астерс Консалт» та АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору про надання юридичних послуг №2638/01-2018, укладеного між ними 25.01.2008, недійсними через те, що він направлений на заволодіння грошовими коштами фінансовою установи АТ КБ «Приватбанк», через що порушує публічний порядок, на підставі статті 228 Цивільного кодексу України та про застосування наслідків, передбачених частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України - стягнення на користь державного банку усього, протиправно сплаченого ним ТОВ «Астерс Консалт».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2020 відкрито провадження у справі №640/20851/21 та ухвалено здійснювати розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 відмолено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 05.10.2021 про закриття провадження в адміністративній справі №640/10127/20.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що є працівником АТ КБ «Приватбанк» та подав до НАЗК повідомлення про порушення Головою та членами Правління АТ КБ «Приватбанк» вимог Закону України «Про запобігання корупції», однак відповідачем фактично відмолено у перевірці вказаних ним у повідомлення фактам. На переконання ОСОБА_1 вказані дії свідчать про протиправну бездіяльність відповідача в частині здійснення відповідної перевірки згідно із Законом України «Про запобігання корупції».

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній вказує на відсутність порушеного права та охоронюваного законом інтересу позивача та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

05.08.2020 позивачем подано доповнення до позовної заяви, де ним зазначає про порушення його права та охоронюваних законом інтересів НАЗК, як викривача, що гарантовані положеннями статтею 53 Закону України «Про запобігання корупції».

Представником третьої особи подано письмові заперечення по суті позовних вимог, у яких, серед іншого вказано про відсутність порушених прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 та зазнається про те, що НАЗК жодної протиправної бездіяльності не допущено.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції із повідомленням про порушення Головою та членами Правління АТ КБ «Приватбанк» вимог Закону України «Про запобігання корупції», у якому просив:

- провести перевірку наведених обставин та притягти Голову та членів Правління АТ КБ «Приватбанк», а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до відповідальност за вчинення корупційного правпорушення;

- забезпечити відшкодування державі збитків, завданих їй внаслідок кримінального правопорушення;

- визнати ОСОБА_1 викривачем корупції та вжити заходів для його захисту шляхом надання Правлінню АТ КБ «Приватбанк» письмового припису про неможливість застосування до нього, як викривача корупції, наслідків негативного характеру у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення, зміни умов праці та інше.

За наслідком розгляду подано позивачем повідомлення від 16.12.2019, НАЗК листом від 17.12.2019 №20-27/85027/19, яким, серед іншого повідомлено, що інформація про яку вказує позивач свідчать про можливе вчинення посадовими особами АТ КБ «Приватбанк» протиправних дій, що мають ознаки злочину. Окрім цього, відповідач посилаючись на пункту 7 розділу V Порядку обробки повідомлень про корупцію та повідомлень про порушення вимог Закону України «Про політичні партії в Україні», що надходять до Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 27.10.2017 №1024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2018 за №60/31512 рекомендувало ОСОБА_1 звернутися із вказаною інформацією до Національної поліції України для розгляду і вжиття, у разі необхідності, відповідних заходів у межах повноважень.

Також, листом від 17.12.2019 №20-27/85027/19 Національне агентства з питань запобігання корупції повідомило позивача про направлення до АТ КБ «Приватбанк» лист про необхідність дотримання щодо нього абзацу 1 частини 3 статті 53 Закону України «Про запобігання корупції».

24.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції із заявою, у якій просив:

1. Провести перевірку вказаних вище обставин, для чого:

- витребувати в АТ КБ «Приватбанк» відповідні документи: належним чином посвідчені копії договору (договорів), укладених між ТОВ «Астерс Консалт» та АТ КБ «Приватбанк», акти виконаних за цим договором робіт, бухгалтерські документи про оплату Банком ТОВ «Астерс Консалт» послуг за вищенаведеним договором (договорами), належним чином посвідчені копії Статуту та внутрішніх нормативних актів АТ КБ «Приватбанк», які регламентують порядок укладання та погодження правочинів між АТ КБ «Приватбанк» та третіми особами;

- на підставі аналізу вищенаведених документів встановити коло осіб, які персонально відповідають за укладання та виконання нищенаведеного договору (договорів) та отримати від них пояснення про причини та правові підстави укладення цього договору (договорів);

- отримати у всіх членів Правління АТ КБ «Приватбанк» письмові пояснення про причини та правові підстави погодження кожним з них рішення Правління про укладення вищенаведеного договору (договорів);

- отримати у всіх членів Наглядової Ради АТ КБ «Приватбанк» письмові пояснення про причини та правові підстави погодження кожним з них рішення Наглядової Ради про надання згоди (погодження) укладення вищенаведеного договору (договорів);

- витребувати в АТ КБ «Приватбанк» інформацію стосовно загальної кількості юристів та адвокатів, які працюють в АТ КБ «Приватбанк».

2. За результатами вказаної вище перевірки, в разі підтвердження незаконності укладення вищенаведеного договору та його тяжких наслідків, що я вважаю неминучим, - звернутися в інтересах держави до господарського суду з позовом до ТОВ «Астерс Консалт» та АТ КБ «Приватбанк» з позовом про визнання договору надання юридичних послуг № 2638/01-2018, укладеного між ними 25.01.2018, недійсним через те, що він направлений на заволодіння грошовими коштами державної фінансової установи АТ КБ «Приватбанк», через що порушує публічний порядок, на підставі ст. 228 ЦК України та про застосування наслідків, передбачених частиною 3 ст. 228 ЦК України - стягнення на користь державного Банку усього, протиправно сплаченого ним ТОВ «Астерс Консалт».

Листом від 15.01.2020 №0-18/1374/20 відповідач повторно повідомив заявника, що викладена у його повідомленні інформація свідчить про можливе вчинення посадовими особами АТ КБ «Приватбанк» протиправних дій, що мають ознаки злочину та рекомендував заявнику звернутися до Національної поліції України. Також НАЗК вказало, що у разі набрання законної сили обвинувального вироку щодо вчинення посадовими особами АТ КБ «Приватбанк» корупційного правопорушення останній матиме можливість реалізувати право на звернення до суду із позовом про визнання недійсними правочину.

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що і зумовило звернення його до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується положеннями чинного законодавства, яке було чинним станом на час виникнення останніх та звертає увагу на наступне.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).

Відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2 Закону № 1700-VII).

Згідно із статтею 4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Національне агентство, у межах, визначених цим та іншими законами, є відповідальним перед Верховною Радою України і підконтрольним їй та підзвітний Кабінету Міністрів України.

Національне агентство утворюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції України, цього та інших законів України.

Питання діяльності Національного агентства у Кабінеті Міністрів України представляє Голова Національного агентства.

Правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Закон України "Про центральні органи виконавчої влади" та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України "Про державну службу" застосовуються до Національного агентства, службовців та працівників його апарату, а також до його повноважень стосовно уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 1 статті 11 Закону № 1700-VII регламентовано, що до повноважень Національного агентства належать: 1) проведення аналізу: стану запобігання та протидії корупції в Україні, діяльності державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування у сфері запобігання та протидії корупції; статистичних даних, результатів досліджень та іншої інформації стосовно ситуації щодо корупції; 2) розроблення проектів Антикорупційної стратегії та державної програми з її виконання, здійснення моніторингу, координації та оцінки ефективності виконання Антикорупційної стратегії; 3) підготовка та подання в установленому законом порядку до Кабінету Міністрів України проекту національної доповіді щодо реалізації засад антикорупційної політики; 4) формування та реалізація антикорупційної політики, розроблення проектів нормативно-правових актів з цих питань; 5) організація проведення досліджень з питань вивчення ситуації щодо корупції; 6) здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб; 7) координація та надання методичної допомоги щодо виявлення державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування корупціогенних ризиків у своїй діяльності та реалізації ними заходів щодо їх усунення, у тому числі підготовки та виконання антикорупційних програм; 8) здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування; 8-1) здійснення у порядку та в межах, визначених законом, державного контролю за дотриманням встановлених законом обмежень щодо фінансування політичних партій, законним та цільовим використанням політичними партіями коштів, виділених з державного бюджету на фінансування їхньої статутної діяльності, своєчасністю подання звітів партій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, звітів про надходження і використання коштів виборчих фондів на загальнодержавних та місцевих виборах, повнотою таких звітів, звіту зовнішнього незалежного фінансового аудиту діяльності партій, відповідністю їх оформлення встановленим вимогам, достовірністю включених до них відомостей; 8-2) затвердження розподілу коштів, виділених з державного бюджету на фінансування статутної діяльності політичних партій, відповідно до закону; 9) забезпечення ведення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення; 11) координація в межах компетенції, методичне забезпечення та здійснення аналізу ефективності діяльності уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції; 12) погодження антикорупційних програм державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, розробка типової антикорупційної програми юридичної особи; 13) здійснення співпраці із особами, які добросовісно повідомляють про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону (викривачі), вжиття заходів щодо їх правового та іншого захисту, притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні їх прав, у зв`язку з таким інформуванням; 14) організація підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації з питань, пов`язаних із запобіганням корупції, працівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, посадових осіб місцевого самоврядування (крім підвищення кваліфікації державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування); 15) надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів; 16) інформування громадськості про здійснювані Національним агентством заходи щодо запобігання корупції, реалізація заходів, спрямованих на формування у свідомості громадян негативного ставлення до корупції; 17) залучення громадськості до формування, реалізації та моніторингу антикорупційної політики; 18) координація виконання міжнародних зобов`язань у сфері формування та реалізації антикорупційної політики, співпраця з державними органами, неурядовими організаціями іноземних держав та міжнародними організаціями в межах своєї компетенції; 19) обмін інформацією з компетентними органами іноземних держав та міжнародними організаціями; 20) інші повноваження, визначені законом.

Між тим, у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 12 Закону № 1700-VII Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права, зокрема отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, яке має право проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог Закону № 1700-VII те безпосередньо отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог № 1700-VII.

Як свідчать матеріали справи позивач на обгрунтування позовних вимог вказує, що НАЗК порушеного його права, як викривача.

В повній мірі проаналізувавши матеріали справи суд не може погодитися із такими твердженнями ОСОБА_1 із наступних мотивів.

Згідно із частиною 1 статті 53 Закону № 1700-VII особа, яка надає допомогу в запобіганні і протидії корупції (викривач), - особа, яка за наявності обґрунтованого переконання, що інформація є достовірною, повідомляє про порушення вимог цього Закону іншою особою.

Особи, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції, перебувають під захистом держави. За наявності загрози життю, житлу, здоров`ю та майну осіб, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції, або їх близьких осіб, у зв`язку із здійсненим повідомленням про порушення вимог цього Закону, правоохоронними органами до них можуть бути застосовані правові, організаційно-технічні та інші спрямовані на захист від протиправних посягань заходи, передбачені Законом України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві" (ч. 2 ст. 53 Закону № 1700-VII).

Відповідно до положень частин 3, 4 особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою.

Інформація про викривача може бути розголошена лише за його згодою, крім випадків, встановлених законом.

Національне агентство, а також інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування забезпечують умови для повідомлень їх працівниками про порушення вимог цього Закону іншою особою, зокрема через спеціальні телефонні лінії, офіційні веб-сайти, засоби електронного зв`язку.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 27.10.2017 №1024, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.01.2018 за №6031512 затверджено, Порядок обробки повідомлень про корупцію та повідомлень про порушення вимог Закону України "Про політичні партії в Україні", що надходять до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Порядок №1024), який визначає послідовність дій посадових осіб Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) при отриманні, реєстрації, розгляді повідомлень про порушення вимог Законів України "Про запобігання корупції" та "Про політичні партії в Україні", що надходять через спеціальну телефонну лінію, офіційний веб-сайт, захищену та загальну електронну пошту Національного агентства, іншими засобами поштового зв`язку та на особистому прийомі громадян.

Згідно із пунктом 2 розділу I Порядку №1024 повідомлення про корупцію - повідомлення про порушення вимог Закону, Закону України "Про політичні партії в Україні" та містить інформацію про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, інше порушення Закону особами, визначеними у статті 3 Закону; попередній розгляд - аналіз інформації, яка міститься у повідомленні, з метою визначення структурного підрозділу, відповідального за розгляд такого повідомлення відповідно до його повноважень.

Підпунктом 1 пункту 3 розділу I Порядку №1024 регламентовано, що інформація, наведена у повідомленні, має містити одну або декілька з таких ознак: для повідомлень про корупцію - факти про порушення вимог Закону особами, визначеними у статті 3 Закону, зокрема: порушення обмежень щодо отримання подарунка, передбачені статтею 23 Закону; запобігання та врегулювання конфлікту інтересів; порушення встановленого Законом обмежень щодо одержання пільг, послуг і майна органами державної влади та органами місцевого самоврядування; порушення вимог щодо обмеження спільної роботи близьких осіб, передбачені статтею 27 Закону; порушення вимог стосовно обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності передбачені статтею 25 Закону; недотримання актів законодавства з питань етичної поведінки; порушення вимог фінансового контролю, передбаченого статтями 45-46, 48-52 Закону; порушення вимог організації роботи із запобігання і виявлення корупції; порушення вимог проведення спеціальної перевірки, передбаченої статтею 56 Закону.

Згідно із пунктом 4 розділу I Порядку №1024 реквізитами повідомлення є: прізвище, ім`я, по батькові особи, яка ймовірно вчинила правопорушення, її посада та місце роботи; текст повідомлення, що містить інформацію про факти вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, іншого порушення Закону, порушення вимог Закону України "Про політичні партії в Україні", яка може бути перевірена; прізвище, ім`я, по батькові, адреса та підпис особи, яка надіслала повідомлення (автор повідомлення).

Повідомлення, які надходять через офіційний веб-сайт, загальну та захищену електронну пошту Національного агентства, направляються з підписом у сканованому вигляді.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №1024 попередній розгляд повідомлень здійснюється Відділом з обробки в день отримання або не пізніше наступного робочого дня за днем отримання від Служби діловодства на предмет:

встановлення належності отриманого повідомлення до компетенції Національного агентства;

визначення відповідного підрозділу з розгляду.

Якщо розгляд повідомлення не належить до компетенції Національного агентства, підрозділом з розгляду такого повідомлення визначається Відділ з обробки.

У разі, якщо розгляд інформації, наведеної у повідомленні, що містить реквізити, зазначені у пункті 4 розділу І цього Порядку, належить до повноважень іншого спеціально уповноваженого органу у сфері протидії корупції, Національне агентство надсилає інформаційний лист автору повідомлення з відповідним роз`ясненням (п. 7 розділу V Порядку №1024).

Аналізуючи наведені положення суд приходить до висновку, що, у разі якщо розгляд інформації, наведеної у повідомленні, що містить реквізити, зазначені у пункті 4 розділу І цього Порядку, належить до повноважень іншого спеціально уповноваженого органу у сфері протидії корупції, Національне агентство надсилає інформаційний лист автору повідомлення з відповідним роз`ясненням.

Суд звертає увагу, що як у листі від 17.12.2019 №20-27/85027/19 так і у листі від 15.01.2020 №0-18/1374/20 НАЗК повідомило позивача, що питання, які ним порушені у повідомленні про корупції належать до розгляду Національною поліцією України, адже містять ознаки можливого злочину в діях посадових осіб АТ КБ «Приватбанк».

Окрім цього, у листі від 15.01.2020 №0-18/1374/20 ОСОБА_1 роз`яснено, що виключно у разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо вчинення посадовими особами АТ КБ «Приватбанк» корупційного правопорушення останній матиме можливість реалізувати право на звернення до суду із позовом про визнання недійсними правочину.

Варто наголосити, що у позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтовує неправомірність наданих відповідачем відповідає, а вказує лише про порушення його прав як викривача. При цьому, суд вказує, що положення пункту 6 частини 1 статті 12 Закону № 1700-VII, на які посилається ОСОБА_1 не вказує на обов`язок НАЗК проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог Закону № 1700-VII.

Тобто, обставини надходження до НАЗК повідомлень про вчинення корупційних правопорушень має чіткий алгоритм їх обробки, який встановлений Порядком №1024 та, як вже було неодноразово вказано вище передбачає, що у разі, якщо розгляд інформації, наведеної у повідомленні, що містить реквізити, зазначені у пункті 4 розділу І цього Порядку, належить до повноважень іншого спеціально уповноваженого органу у сфері протидії корупції, Національне агентство надсилає інформаційний лист автору повідомлення з відповідним роз`ясненням.

Суд акцентує увагу на тому, що жодних мотивів із посилання на норми законодавства в частині порушення НАЗК Порядку №1024 позивачем у позовній заяві не наведено.

Окрім цього суд відмічає, що у листі від 17.12.2019 №20-27/85027/19 НАЗК повідомило позивача про направлення до АТ КБ «Приватбанк» листа про необхідність дотримання щодо нього абзацу 1 частини 3 статті 53 Закону № 1700-VII.

Отже, твердження ОСОБА_1 про порушення його права та охоронюваних законом інтересів відповідачем як викривача не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту норми частини 1 статті 5 КАС України слідує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019 року у справі № 910/11511/18.

Варто звернути увагу на те, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/7164/19.

Аналізуючи матеріали справи суд вказує, що останні не містять в собі належних та достатніх доказів наявності порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу діями/бездіяльністю НАЗК, як і не встановлено жодної бездіяльності відповідача в частині розгляду звернень ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивачів передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому, оскільки під час розгляду справи не встановлено порушення прав та охоронюваного законом інтересу ОСОБА_1 .

Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, б. 28, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1Д, ; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 50) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда