Справа № 620/3949/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3949/22 Суддя першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняту у порядку спрощеного позовного провадження ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування наказів в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач, ГУ НП в Київській області), в якому просив:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.03.2022 № 58 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 25.03.2022 № 55 о/с «по особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.03.2022 до дня поновлення на посаді.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 позов залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України у зв`язку з неусуненням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині наведення обґрунтованих причин поважності пропуску строку звернення до суду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і призначити справу до розгляду. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що із повідомленням про звільнення та із змістом оскаржуваних наказів ОСОБА_1 ознайомився 13.05.2022, що свідчить про те, що звернення до суду із цим позовом 09.06.2022, а не 17.06.2022, як зазначив суд першої інстанції, мало місце у межах встановленого місячного строку без зайвих зволікань.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 19.08.2022.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.09.2022.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою суду першої інстанції від 15.06.2022 позовну заяву було залишено без руху з підстав пропуску ОСОБА_1 місячного строку звернення до суду і неподанням заяви про його поновлення. Судом встановлено Позивачу десятиденний строк для усунення визначених в ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали від 15.06.2022 ОСОБА_1 до суду першої інстанції було направлено 17.06.2022 заяву про поновлення строку на оскарження (а.с. 29-34). У згаданій заяві підстави в якості причин пропуску строку вказано те, що про звільнення ОСОБА_1 повідомлено у відділу кадрів ГУ НП в Київській області 13.05.2022. З метою встановлення порушень законодавства при звільненні 18.05.2022 було укладено договір про надання правової допомоги. У відповідь на адвокатський запит 02.06.2022 Позивачем отримано копію наказу про звільнення, а на час підготовки документів до суду висновки службового розслідування, на підставі якого застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, не надійшли. Крім того, у заяві зазначено, що введення воєнного стану в Україні є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 зобов`язано ГУ НП в Київській області надати суду інформацію щодо повідомлення ОСОБА_1 про звільнення із служби в поліції у строк до 01.07.2022.

На виконання вимог цієї ухвали Відповідачем направлено до суду першої інстанції копії наказів від 22.03.2022 №58 та від 25.03.2022 №55 о/с, із змісту яких вбачається, що Позивач ознайомився з ними 13.05.2022 (а.с. 44-46).

На підставі встановлених вище обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху не було надано належних і допустимих доказів поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду, оскільки, ознайомившись із спірними наказами 13.05.2022, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом лише 17.06.2022, що, з урахуванням відсутності активних бойових дій на території міста Києва, Київської області та Чернігівської області у цей період, робить неспроможним посилання Позивача на пропуск строку звернення до суду з підстав введення воєнного стану в Україні.

Однак з такими висновками судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Початок перебігу строку звернення працівника до суду у справах про звільнення визначений у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої цей строк обчислюється з дня вручення працівнику копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У розумінні п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України проходження служби в органах Національної поліції України належить до публічної служби.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що строк звернення до суду із цим позовом становить один місяць.

Разом з тим, Чернігівський окружний адміністративний суд залишив поза увагою згадані вище норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України, за якими місячний строк обчислюються з дня, коли звільнена особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, тобто з дня вручення їй копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Матеріали справи свідчать, що із спірними наказами ОСОБА_1 ознайомився 13.05.2022 (а.с. 44-46), а відтак звернення до суду з позовом про їх скасування 10.06.2022 мало місце у межах встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку. При цьому твердження суду першої інстанції про те, що до суду Позивач звернувся лише 17.06.2022, судовою колегією оцінюється критично, позаяк відмітка реєстрації адміністративного позову за вх. №18646/22 свідчить, що він надійшов до суду 10.06.2022 (а.с. 1).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскільки з оскаржуваними наказами Позивач ознайомився 13.05.2022, то звернення до суду із цим позовом 10.06.2022 (а не 17.06.2022 як зазначено судом першої інстанції) відбулося із дотриманням встановленого процесуальним законом строку, що свідчить про помилковість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Крім іншого, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм у своєму взаємозв`язку свідчить, що постановлення ухвали про залишення позову без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України можливе лише після відкриття провадження у справі.

У свою чергу, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що провадження у справі №620/3949/22 було відкрито, що свідчить про відсутність у суду першої інстанції процесуальних повноважень приймати ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі положень ст. 240 КАС України, а відтак й постановлення останньої із порушенням норм процесуального права, адже у випадку визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду на етапі до відкриття провадження у справі це є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином вимога апеляційної скарги про призначення справи до розгляду задоволенню не підлягає, оскільки наслідком скасування судом апеляційної інстанції ухвали про залишення позову без розгляду остання передається на продовження розгляду до суду першої інстанції, однак питання про призначення її до розгляду судом апеляційної інстанції не вирішується.

Згідно п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позову без розгляду не було повно з`ясовано фактичні обставини справи та неправильно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про покладення усіх судових витрат на Відповідача, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Аналіз положень ч. ч. 1-5 ст. 139 КАС України норм права дає підстави вважати, що розподіл судових витрат, в тому числі і за подання апеляційної скарги, здійснює той суд, який ухвалив остаточне рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, за правилами процесуального закону, ухвалення рішення про скасування ухвали суду із направленням справи для продовження розгляду унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, сплачених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, так і про розподіл судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції.

Аналогічний висновок щодо застосування даних норм права викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №756/6141/16-а, а також в ухвалах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №297/96/16-а, від 07.03.2018 у справі №826/13401/15, від 02.05.2018 у справі №826/8062/15.

Таким чином, оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 про залишення позову без розгляду рішення по суті спору Шостим апеляційним адміністративним судом не приймається, то вирішення таким судом питання про розподіл судових витрат за правилами ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України неможливе.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 240, 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 07 вересня 2022 року.