Справа № 160/8445/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2022 року Справа № 160/8445/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Жукової Є.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 р. провадження у справі, після залишення ухвалою суду від 20.06.2022 р. даної позовної заяви без руху, було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ОСОБА_3 , являється власником автомобіля «RENAULT MASTER» д.з. НОМЕР_2 , колір білий, VIN НОМЕР_3 , тип вантажний фургон, рік випуску 2013, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . Право власності на вказаний автомобіль позивач набув 20.07.2021 р.
16.11.2021 р. ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за клопотанням слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було накладено арешт, зокрема на автомобіль «RENAULT MASTER» д.з. НОМЕР_2 білого кольору, технічний паспорт № НОМЕР_4 на автомобіль «RENAULT MASTER» д.з. НОМЕР_2 поміщений до спеціального пакету SUD 2047551.
19.04.2022 р. представник ОСОБА_2 адвокат Начиняний Вадим Станіславович звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту.
Клопотання обгрунтовано тим, що подальше збереження заходу забезпечення порушує право власника, на володіння майном, не відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України та те, що власник не знав і не міг знати про незаконне використання автомобіля та відсутність у сторони обвинувачення протилежного. Кожна особа має право мирно володіти своїм майном.
Запит перебуває в процесі оброблення СУ ГУНП в Дніпропетровській області.
Накладення арешту ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області носить тимчасовий характер.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
26.08.2022 р., шляхом електронного зв`язку, представником відповідача-1 - Кам`янською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області Кам`янскої районної військової адміністрації було направлено на адресу суд відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України. ( ч. 2 ст. 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану")
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» на базі існуючих районний державних адміністрацій утворено відповідні районні військов адміністрації.
Відповідно до даного на базі Кам`янської районної державної адміністраці утворено Кам`янську районну військову адміністрацію.
Пунктом 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про правовий режю. воєнного стану" передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, зокрема, такі заході правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, ще перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майш державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку.
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про передачу примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначено, що примусове відчуженню майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яю переходить у власність держави для використання в умовах правовой режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.
Статтею 3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачено, що у разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусове відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості.
За змістом статті 4 даного Закону, примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державнок адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.
Законодавцем чітко передбачено, що відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування разом із військовими адміністраціями.
Тобто, районні військові адміністрації і військові частини є тими суб`єктами, що визначають потреби держави в умовах правового режиму воєнного стану, відтак уповноважені вирішувати питання передачі майна на потреби Збройних Силу України та наділені повноваженнями щодо відчуження майна.
Тому, Кам`янською районною військовою адміністрацією та військовою частиною НОМЕР_1 «на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (як і вимагає стаття 19 Конституції України) було прийнято спільний наказ № Н-3/22/11 від 21.03.2022 р. «Про забезпечення виконання заходів режиму воєнного стану» яким примусово відчужено для потреб військової частини НОМЕР_1 та /або територіальної оборони Кам`янського району з наступним відшкодуванням вартості майно - автомобіль «Renault masters», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Представник відповідача-1 зазначає, що відчужений автомобіль «Renault masters», державний номерний знак НОМЕР_2 використовується виключно для відсічі збройної агресії Російської Федерації на сході нашої країни відповідно до військових наказів та у місці дислокації військової частини.
Стосовно оскарження та скасування Акту про вилучення майна від 19.04.2022 р., складеного між Кам`янською районною військовою адміністрацією, Військовою частиною НОМЕР_1 та Кам`янським РУП ГУНП в Дніпропетровській області, зазначено наступне.
Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою «про визнання дій суб`єктів владних повноважень протиправними, визнання рішень протиправними, їх скасування».
Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.п. 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, а індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;
Акт про вилучення майна від 19.04.2022 року, складеного між Кам`янською районною військовою адміністрацією, Військовою частиною НОМЕР_1 та Кам`янським РУП ГУНП в Дніпропетровській області не має ознак ні нормативно-правового акту, ні індивідуального акту.
Акт приймання-передачі, як документ, є посвідченням юридичних фактів, спрямованих на відображення дій суб`єктів права, які вчиняються з наміром створити певні правовідносини, зокрема посвідчують факт здійснення внеску учасником до юридичної особи, який безпосередньо пов`язаний саме з виконанням обов`язків за рішенням загальних зборів Учасників, та не є свідченням вчинення правочину.
Тобто акт приймання - передачі не може бути оскаржений у порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Однак, позивач обмежився лише вказівкою на невідповідність спільного наказу чинному законодавству. Проте, жодних фактичних обставин, на підставі яких відповідач дійшов таких висновків, у позовній заяві не наведено, не вказано жодної норми права, яку було порушено на думку позивача при прийнятті Спільного наказу.
30.08.2022 р. представником позивача було подано заяву про долучення додаткових доказів до матеріалів адміністретивної справи №160/8445/22, в тексті якої зазначено наступне.
З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи на підставі ст. ст. 77, 79 Кодексу адміністративного судочинства України, представник позивача просить суд долучити до матеріалів адміністративної справи № 160/8445/22 письмові докази, а саме: копію звернення ОСОБА_2 до Генерального прокурора України Андрія Костіна від 10.08.2022 року, з доказами направлення (підставою звернення стала остання відповідь Дніпропетровської обласної прокуратури від 03.08.2022 року № 09/2-1305-22); роздруківку з офіційного веб порталу судової влади України/Дніпропетровський окружний адміністративний суд за пошуком справи № 160/8445/22.
Неможливість їх подання разом з позовною заявою чи у інший відповідний строк стало з причин, що не залежали від позивача (відповідь Дніпропетровської обласної прокуратури від 03.08.2022 року № 09/2-1305-22, яка викладена у зверненні від 10.08.2022).
Позивач зазначає, що вже одне звернення до Шевченківського районного суду м. Києва було безпідставне та потягло значних матеріальних витрат.
Також змінивши підслідність на Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області, станом на 14.06.2022 р. фактично матеріали кримінального провадження не надходили, 27.07.2022 р. змінюється на Головне Управління Національної поліції України.
Суд зазначає, що копію ухвали суду від 27.12.2022 р. у справі №160/8445/22 разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлено на адресу відповідачів-2, 3, що підтверджується відомостями, які міститься в матеріалах справи.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідачів-2,3 про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Відтак, оскільки відзиви на позовну заяву до суду не надходив, а матеріали справи містять відомості про належне повідомлення відповідачів-2,3 щодо відкриття провадження у справі та необхідність подання відзиву до суду, останнє не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Дослідивши в сукупності письмові докази, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 є громадянином України, що підтверджується паспортом, копія якого міститься в матеріалах справи.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , є власником автомобіля «RENAULT MASTER» д.з. НОМЕР_2 , колір білий, VIN НОМЕР_3 , тип вантажний фургон, рік випуску 2013, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , копія якого міститься в матеріалах справи. Право власності на вказаний автомобіль позивач набув 20.07.2021 р.
16.11.2021 р. ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за клопотанням слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було накладено арешт, зокрема на автомобіль «RENAULT MASTER» д.з. НОМЕР_2 білого кольору, технічний паспорт № НОМЕР_4 на автомобіль «RENAULT MASTER» д.з. НОМЕР_2 поміщений до спеціального пакету SUD 2047551.
19.04.2022 р. представник ОСОБА_2 адвокат Начиняний Вадим Станіславович звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту.
Клопотання обгрунтовано тим, що подальше збереження заходу забезпечення порушує право власника, на володіння майном, не відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України та те, що власник не знав і не міг знати про незаконне використання автомобіля та відсутність у сторони обвинувачення протилежного. Кожна особа має право мирно володіти своїм майном.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VIII від 12 травня 2015 року (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.8 Закону №389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.
Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначено Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового воєнного чи надзвичайного стану" №4765-VI від 17 травня 2012 року (далі - Закон №4765-VI).
Відповідно до п.1 ч.1 ст .1 Закону №4765-VI, примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №4765-VI, примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.
Статтею 7 Закону №4765-VI передбачено, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).
Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.
Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.
У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.
У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.
У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна.
Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.
Судом встановлено, що автомобіль позивача вилучено не на підставі спірного спільного наказа від 21.03.2022 р., а на підставі акта вилучення майна від 19.04.2022 р.
Суд зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог. Аналізуючи загальний зміст доводів позивача, суд зазначає, що позивач у позовній заяві не наводить конкретного законодавчого або іншого нормативно-правового акту, який був би порушений відповідачами та стосувався його прав, свобод та інтересів, отже вбачається виключно незгода з прийнятими рішеннями.
Натомість відповідач-1, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позовних вимог, довів правомірність своїх дій.
Оскільки на момент розгляду даної справи автомобіль марки «Renault masters» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , відчужено на користь держави, тому вимоги позивача як щодо визнання дій Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кам`янської районної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 , Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, які стали наслідком вилучення майна ОСОБА_2 протиправними; визнання Спільний наказ № Н-3/22/11 від 21.03.2022 Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Кам`янської районної військової адміністрації, командира Військової частини НОМЕР_1 «Про забезпечення виконання заходів режиму воєнного стану», так і акта про вилучення майна від 19.04.2022 року, складеного між Кам`янською районною військовою адміністрацією, Військовою частиною НОМЕР_1 та Кам`янським РУП ГУНП в Дніпропетровській області: в частині щодо примусового відчуження для потреб військової частини НОМЕР_1 та/або територіальної оборони Кам`янського району майна, його вилучення, а саме: автомобіль марки «Renault masters» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 протиправними та скасувати їх в цій частині, задоволені бути не можуть.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Є.О. Жукова