Справа № 640/25800/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

30 серпня 2022 року м. Київ№640/25800/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Т.І. Шейко

за участі секретаря судових засідань Бодюк В.А.

у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування рішень, вимог, податкових-повідомлень рішень за участі представника позивача Обмельченко Д.В.;
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просив суд:

- визнати незаконними та скасувати:

податкову вимогу від 10.07.2018 № 131946-17 на загальну суму 432745,90 гривень;

рішення про опис майна у податкову заставу від 10.07.2018 № 131946-17;

податкове повідомлення-рішення від 04.06.2018 № на загальну суму 581,80 гривень;

податкове повідомлення-рішення від 04.06.2018 № на загальну суму 20,99 гривень;

рішення про застосування штрафних санкцій від 04.06.2018 № на загальну суму 170,00 гривень;

податкове повідомлення-рішення від 04.06.2018 № на загальну суму 510,00 грн гривень;

податкове повідомлення-рішення від 04.06.2018 № на загальну суму 176,42 гривень;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 № Ф-131 на загальну суму 4808,60 гривень;

рішення про застосування штрафних санкцій від 04.06.2018 № на загальну суму 2404,30 гривень;

податкове повідомлення-рішення від 04.06.2018 № на загальну суму 1237,50 гривень;

податкове повідомлення-рішення від 04.06.2018 № на загальну суму 315 673,46 гривень;

податкове повідомлення-рішення від 04.06.2018 № на загальну суму 23 470,85 гривень;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2018 № Ф-130 на загальну суму 192 987,79 гривень;

рішення про застосування штрафних санкцій від 04.06.2018 № на загальну суму 46 975,98 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Позивач подав відповідь на відзив, в той же час, жодних пояснень щодо заявленого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не надав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року позовну заяву було залишено без руху після відкриття провадження у справі та запропоновано позивачу надати докази на обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Позивачем подана заява про поновлення пропуску строку звернення до суду, яка мотивована тим, що про оскаржувані податкові повідомлення-рішення йому стало відомо лише після того, як в кінці квітня 2021 року банківські рахунки позивача були арештовані і в червні 2021 року з адвокатським запитом представник позивача звернувся до відповідача для з`ясування причин. В подальшому 22 червня 2021 року отримав першу відповідь від відповідача, а 29 липня 2021 року другу відповідь з додатками, зокрема з податковими рішеннями, які оскаржуються. Крім того, посилається, що не скористався правом на досудове оскарження податкових рішень, а відтак строк звернення до суду не пропущено.

В судовому засіданні 01 лютого 2022 року, за присутності представників сторін, оголошено перерву до 22 лютого 2022 року.

В підготовче судове засідання 22 лютого 2022 року представник позивача не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, оскільки повістку отримав особисто 01 лютого 2022 року.

В зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання 22 лютого 2022 року представника позивача, суд відклав судове засідання на 29 березня 2022 року.

В зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України 29 березня 2022 року судове засідання не відбулося та призначено на 07 червня 2022 року.

В підготовче судове засідання 07 червня 2022 року учасники справи не прибули, просили відкласти розгляд справи на іншу дату.

Зважаючи на клопотання сторін суд відклав підготовче судове засідання на 30 серпня 2022 року.

У підготовче судове засідання 30 серпня 2022 року прибув представник позивача.

Представник відповідача не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, суд дійшов наступних висновків.

Так позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві 04 червня 2018 року.

В той же час звернення до суду з позовною заявою щодо оскарження податкових рішень від 04 червня 2018 року, вимоги - мало місце 10 вересня 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, а саме з долучених представником відповідача доказів до відзиву на позовну заяву, що оскаржувані рішення направлялись позивачу на його адресу поштовим відправленням за номером 782, яке вручену особисто платнику 11 червня 2018 року.

Пунктами 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків визначає також Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28 грудня 2015 року, пунктом 2 розділу ІІІ також визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Представником позивача у попередніх підготовчих засіданнях вказувалось, що на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за номером 782, яке вручену особисто платнику 11 червня 2018 року, підпис не особисто платника (позивача), а можливо когось із членів сім`ї, або взагалі сторонньої особи.

Однак, судом звертається увага на те, що норми Податкового кодексу України не покладають на податковий орган обов`язку перевірки справжності підпису про отримання кореспонденції саме платником податків, якщо така кореспонденція направлялась контролюючим органом на податкову адресу платника.

В той же час, саме платник податку в разі зміни своєї адреси має повідомити про це податковий орган. Так, відповідно до пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну своїх даних, зокрема, у разі зміни місця податкової адреси (прописки). Ці зміни вносяться до облікової картки протягом місяця з дня їх виникнення шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, судом поставлено під сумнів твердження позивача щодо неотримання ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 11 червня 2018 року.

Щодо тверджень позивача, що за сталої судової практики, яка застосовувалася до 26 листопада 2020 року, строк звернення до суду щодо оскарження податкових рішень становив 1095 днів, а відтак не пропущений позивачем, слід вказати на таке.

Ухвалюючи постанову від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд виходив, зокрема, з того, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 Податкового кодексу України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті. Аналіз статті 102 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Суд дійшов висновку, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду.

Водночас, судова палата дійшла висновку, що пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

З цих підстав суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і сформулював такий правовий висновок.

Норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже, як зазначає суд, не можна не погодитися з доводами заявника касаційної скарги про те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 ПК України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження.

Разом з тим, у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.

Водночас, предмет спору, в межах якого здійснювався касаційний перегляд, не давав можливості у вказаній адміністративній справі здійснити відступлення від існуючого до цього правозастосування щодо тривалості строку звернення до суду у випадку судового оскарження податкових повідомлень-рішень (рішень про застосування штрафних санкцій) без використання досудового порядку вирішення спору, яке продемонстровано у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а, та зводилось до наявності у платника податків права на звернення до суду з таким позовом протягом встановлених пунктом 102.1 статті 102 ПК України 1095 днів з моменту отримання такого рішення.

Вирішуючи це питання, судова палата зазначає, що стаття 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Однак, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, Податковий кодекс України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).

Судова палата вважає, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, судова палата відступає від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Також судова палата акцентувала увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про оскарження податкових рішень від 04 червня 2018 року 10 вересня 2021 року, тобто після зміни сталої судової практики.

Більше того, враховуючи, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за номером 782, яке вручену особисто платнику 11 червня 2018 року, позивачем пропущено і строк у 1095 днів, як було за минулої сталої судової практики.

Також, не залишилась поза увагою суду і та обставина, що, як стверджує позивач у своїй заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в кінці квітня 2021 року був накладений арешт на банківські рахунки позивача, запит до податкового органу був направлений 10 червня 2021 року, листи від податкового органу отримані 22 червня 2021 року та 29 липня 2021 року, - однак звернення до суду мало місце лише 10 вересня 2021 року, що в свою чергу вказує на те, що позивач не вчиняв дій, спрямованих на як найшвидше звернення до суду для захисту своїх прав.

З огляду на все викладене вище, суд вважає причини пропуску строку звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами не поважними.

Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду є обгрунтованим і підлягає задоволенню судом.

В той час, як заява позивача щодо поновлення пропуску строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 123, 248, Кодексу адміністративного судочинства України суддя Окружного адміністративного суду міста Києва

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про оскарження податкових рішень від 04 червня 2018 року задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про оскарження податкових рішень від 04 червня 2018 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, встановлені статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.

Повний текст ухвали складено 02 вересня 2022 року.