Справа № 500/787/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/787/22 пров. № А/857/8264/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судових засідань Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови,

суддя у І інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення 11 год 48 хв,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 21 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

04 лютого 2022 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Тернопільській області (далі Управління) про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ТР5209/146/АВ/ТД-ФС від 20 серпня 2021 року у розмірі 360 000 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 500/787/22 вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Управлінням була винесена ще одна постанова по справі про адміністративне правопорушення №ТР5209/146/АВ/ПТ/ПС від 19 серпня 2021 року за порушення вимог частини 4 статті 24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17 червня 2015 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн за допуск двох працівників до роботи без укладення трудових договорів та без повідомлення до відповідного територіального органу Державної податкової служби, невиконання вимог припису №ТР3887/146/АВ/П від 24 травня 2021 року.

Оскільки у обох випадках зміст правопорушення зводиться до допущення до роботи працівників без укладення трудового договору та має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно двічі притягнута за одне і теж правопорушення до відповідальності.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Управлінням, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ФОП.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що ФОП порушено вимоги статті 1886 КУпАП, а саме не виконано законні вимоги посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення, тобто не виконано вимоги припису від 24 травня 2021 року № ТР 3887/146/АВ/П.

Частиною 3 статті 41 КУпАП передбачено відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а стаття 1886 КУпАП, передбачає відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення, тобто невиконання припису.

Отже, посилання суду першої інстанції на постанову Верховною Суду від 19 березня 2021 року справа № 300/195/20 є некоректним, оскільки у цій постанові йдеться про одночасне застосування санкцій до фізичної особи-підприємця за статтею 265 КЗпП та статтею 41 КУпАП.

Представник Управління у судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ФОП відмовити.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Управлінням було проведено захід державного контролю у ФОП з 11 травня 2021 року по 24 травня 2021 року, в ході якого виявлено, що у порушення вимог частини статті 24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 позивач допустив до роботи 7 працівників без належного оформлення трудових відносин.

За результатами заходу державного нагляду складено акт від 24 травня 2021 року №TP3887/146/АВ, винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 24 травня 2021 року №ТР3887/146/АВ/П та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю від 24 травня 2021 року №ТР3887/146/ПП/АВ.

Згодом з метою перевірки стану виконання припису на усунення порушень вимог законодавства про працю від 24 травня 2021 року № ТР 3887/146/АВ/П Управлінням проведено з 27 липня 2021 року по 09 серпня 2021 року захід державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) стану виконання вищевказаного припису у позивача, за результатами проведення якого складено акт №ТР5209/146/АВ від 09 серпня 2021 року.

На підставі акту від 09 серпня 2021 року №ТР5209/146/АВ Управлінням 20 серпня 2021 року прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ТР5209/146/АВ/ТД-ФС, якою згідно з абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП накладено на ФОП штраф у розмірі 360000 грн за те, що у порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17 червня 2015 року ним допущено до роботи двох працівників без укладення трудових договорів та без повідомлення до відповідного територіального органу Державної податкової служби. Вимоги припису №ТР3887/146/АВ/П від 24 травня 2021 року не виконано.

ФОП не погодився з вказаною постановою Управління та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзаців 2 та 3 частини 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Разом із тим, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також приписами КУпАП.

Так, згідно із положеннями статті 188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується представником скаржника у ході апеляційного розгляду 19 серпня 2021 року Управлінням була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення №ТР5209/146/АВ/ПТ/ПС щодо позивача, якою за порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП, постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 року його притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до статті 188-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн за допуск двох працівників до роботи без укладення трудових договорів та без повідомлення до відповідного територіального органу Державної податкової служби, невиконання вимоги припису №ТР3887/146/АВ/П від 24 травня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що як у постанові Управління від 19 серпня 2021 року №ТР5209/146/АВ/ПТ/ПС, так і у постанові Управління від 20 серпня 2021 року №ТР5209/146/АВ/ТД-ФС фабула виявленого правопорушення зводиться до допуску позивачем до роботи працівників без укладення трудового договору.

При цьому в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судом першої інстанції слушно було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 березня 2021 року у справі №300/195/20, відповідно до якої подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів за одне правопорушення не узгоджується з цілями статті 61 Конституції України, а отже є протиправним.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 500/3787/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 08 вересня 2022 року