Справа № 440/5608/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/5608/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, у якій просить:

- визнати протиправними дії Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - "реконструкція частини нежилого приміщення по АДРЕСА_1 під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Виконавчий комітет Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області видати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - "реконструкція частини нежилого приміщення по АДРЕСА_1 , під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 " згідно заяви від 18.01.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - "реконструкція частини нежилого приміщення по АДРЕСА_1 під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 ", оскільки, як слідує з листа-відмови від 28.01.2022 №06-22/529, відмовляючи у видачі містобудівних умов і обмежень відповідач виходив з того, що відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає виходячи із генерального плану населеного пункту, головною складовою якого є історико-архітектурний опорний план міста, а оскільки на сьогодні проект історико-архітектурного опорного плану міста Хорол знаходиться на погодженні в Департаменті культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації, неможливо провести процедуру переведення нежитлового приміщення до житлового фонду. Разом з тим, на переконання позивача, перебування проекту історико-архітектурного опорного плану міста Хорол на погодженні в Департаменті культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації, розроблення та затвердження якого відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки таке рішення приймається виключно у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, так як і не може бути підставою для скасування уже виданих містобудівних умов та обмежень. Водночас, позивач, як володілець земельної ділянки з кадастровим номером :50:004:0645, має право на її забудову згідно цільового призначення. Таким чином, позивач отримавши у користування земельну ділянку, на якій розміщене належне йому на праві власності нежитлове приміщення, правомірно очікував на те, що його право на розпорядження майном відповідно до законодавства в майбутньому, не буде порушено чи обмежено під час здійснення суб`єктом владних повноважень заходів з державного архітектурно-будівельного нагляду чи припинено шляхом прийняття іншого рішення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/5608/22. Вирішено проводити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач правом на подання відзиву на позову заяву у визначений судом строк не скористався.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на достатність наданих доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має у власності нежиле приміщення загальною площею 1018,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 від 24.05.2006 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ССА №407168.

Належне позивачу нежиле приміщення розміщене на земельній ділянці загальною площею 0,1098 га, кадастровий номер :50:004:0645, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка, в свою чергу, перебуває у користуванні ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 17.02.2016, укладеного із Хорольською міською радою Полтавської області на виконання рішення четвертої сесії сьомого скликання Хорольської міської ради №64 від 23.12.2015, строк оренди - до 18.12.2025.

Право оренди зареєстроване в установленому законодавством порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.09.2016 №67675632.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Хорольської міської ради від 18.04.2017 №83 "Про дозвіл реконструкції частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , під квартиру гр. ОСОБА_1 " позивачу дозволено після подання звіту про технічне обстеження з висновком щодо можливості проведення реконструкції провести реконструкцію частини зазначеного нежитлового приміщення під квартиру.

Рішенням Виконавчого комітету Хорольської міської ради від 21.03.2018 №68 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради від 18.04.2017 р. № 83" доповнено пункт 2 рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради від 18.04.2017 №83 "Про дозвіл реконструкції частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , під квартиру гр. ОСОБА_1 " наступним абзацом: " - після проведення реконструкції частини нежитлового приміщення під квартиру по АДРЕСА_1 , присвоїти новоутвореній квартирі та вважати дійсною окрему адресу: АДРЕСА_3 ".

18.01.2022 позивач звернувся до Виконавчого комітету Хорольської міської ради із заявою про видачу йому містобудівних умов і обмеження для введення в експлуатацію та проведення реєстрації новоствореної квартири, мотивуючи її тим, що на виконання рішень виконавчого комітету Хорольської міської ради від 18.04.2017 №83, від 21.03.2018 №68 та отриманих містобудівних умов і обмежень за №02 від 11.05.2018, виготовлено проект реконструкції частини нежитлового приміщення в квартиру, однак після направлення нормативного пакету документів на погодження в Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області була отримана відмова у дозволі на введення новоствореного об`єкта в експлуатацію, оскільки неправильно видано містобудівні умови і обмеження.

До заяви про видачу містобудівних умов і обмеження позивач додав відповідний пакет документів, в тому числі: копію документу про державну реєстрацію іншого речового права: 48 на оренду земельної ділянки; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно; викопіювання з топографо-геодезичного плану М1:2000, що учасниками справи не заперечується.

Листом від 28.01.2022 №06-22/529 за підписом міського голови С. Волошина Виконавчий комітет Хорольської міської ради повідомив ОСОБА_1 про відмову у видачі містобудівних умов і обмежень. Згідно з мотивами вказаного листа, відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає виходячи із генерального плану населеного пункту, головною складовою якого є історико-архітектурний опорний план міста. Станом на сьогодні проект історико-архітектурного опорного плану міста Хорол знаходиться на погодженні в Департаменті культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації, а тому провести процедуру переведення нежитлового приміщення до житлового фонду на даний час не є можливим.

Вважаючи протиправними дії Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - "реконструкція частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

За приписами пункту 7 частини першої статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

У частині першій статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, шостої сьомої статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" для населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, у межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини та зони їх охорони.

Склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації.

Відомості про зазначені в історико-архітектурному опорному плані: об`єкти всесвітньої спадщини, їх території та буферні зони; пам`ятки культурної спадщини, у тому числі археологічні, їх території та зони охорони; межі та правові режими використання історичних ареалів населених місць; історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території та їх зони охорони; охоронювані археологічні території вносяться до Державного земельного кадастру в порядку, встановленому відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" як обмеження у використанні земель у сфері забудови.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, які організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності іншим положенням генерального плану населеного пункту, комплексного плану (за наявності).

Такі зміни розробляються, узгоджуються та затверджуються в порядку, визначеному цим Законом для розроблення, узгодження та затвердження комплексного плану, генерального плану населеного пункту.

Детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на січень 2022 року) детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.

Детальний план території визначає, зокрема, містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території.

Детальний план території розглядається і затверджується сільською, селищною, міською радою протягом 30 днів з дня його подання.

Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку (частина друга статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у комплексних планах, генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (частина перша статті 25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Частиною четвертою статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно із частиною третьою статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Частиною четвертою статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, а саме:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

За приписами частини першої статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із положеннями статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Статтею 39 Земельного кодексу України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Системний аналіз наведених положень дає змогу дійти висновку, що наміри щодо використання земельної ділянки в межах певної категорії земель мають відповідати містобудівній документації та документації із землеустрою.

Водночас, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого містобудівною документацією на місцевому рівні, що визначено статтею 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №813/2946/17, від 15.07.2020 у справі №826/1419/18, від 19.04.2021 у справі №640/11650/20 та від 31.05.2021 у справі №826/1581/18.

Суд зауважує, що відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи саме із генерального плану населеного пункту.

Статтею 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

З аналізу зазначених вище норм матеріального права слідує, що перебування проекту історико-архітектурного опорного плану міста Хорол на погодженні в Департаменті культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації, розроблення та затвердження якого відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, не може бути підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки таке рішення приймається виключно у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, так як і не може бути підставою для скасування уже виданих містобудівних умов та обмежень.

На переконання суду, основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод (далі - Конвенція) є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України").

В розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції в зміст поняття "майно" до об`єктів права власності відноситься "правомірні очікування"/"законні сподівання" вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. При цьому "правомірні очікування"/"законні сподівання", у разі, коли вони дійсно мають місце, підлягають захисту навіть тоді, коли не порушено принцип юридичної визначеності. Наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, а тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового, в тому числі судового, захисту.

У справі "ПайнВеліДевелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Тобто, позивач отримавши у користування земельну ділянку, на якій розміщене належне йому на праві власності нежитлове приміщення, правомірно очікував на те, що його право на розпорядження майном відповідно до законодавства в майбутньому, не буде порушено чи обмежено під час здійснення суб`єктом владних повноважень заходів з державного архітектурно-будівельного нагляду чи припинено шляхом прийняття іншого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.09.2019 у справі №810/4817/18.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування реконструкції частини нежитлового приміщення розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :50:004:0645, по АДРЕСА_1 , під житлову квартиру, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, позивач звертаючись до суду з даним позовом просить також зобов`язати відповідача надати позивачу містобудівні умови та обмеження на об`єкт будівництва - "реконструкція частини нежилого приміщення по АДРЕСА_1 , під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 ", враховуючи те, що обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки частина четверта статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду. Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Вирішуючи вказану позовну вимогу, суд виходить з того, що у спірних правовідносинах відповідач не мав права відмовляти у видачі містобудівних умов та обмежень у зв`язку із відсутністю визначеної чинним законодавством підстави для такої відмови, що свідчить про відсутність у відповідача можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд та наявність обов`язку надати містобудівні умови та обмеження.

Водночас, реалізацією відповідачем своїх дискреційних повноважень при наданні містобудівних умов та обмежень буде вважатися визначення змісту таких умов та обмежень.

Наведена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.07.2019 у справі №522/6069/14-а.

Європейський суд з прав людини у справі "Беєлер проти Італії" зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав" проти України" суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області видати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - "реконструкція частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 " згідно із заявою від 18.01.2022.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. 1 Травня, буд. 4, м. Хорол, Полтавська область, 37800, ідентифікаційний код 04057534) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - "реконструкція частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Виконавчий комітет Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області видати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - "реконструкція частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , під жилу квартиру гр. ОСОБА_1 " згідно із заявою від 18.01.2022.

Стягнути за рахунок Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. 1 Травня, буд. 4, м. Хорол, Полтавська область, 37800, ідентифікаційний код 04057534) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава