Справа № 160/7260/22
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року Справа № 160/7260/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
Обставини справи: 23.05.2022 року через систему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) щодо не проведення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та на 01.01.2021 р., та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) провести перерахунок та виплату всіх проведених виплат (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги при звільненні) грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та на 01.01.2021 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) скласти та подати нову довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) скласти та подати новий грошовий атестат для обчислення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в військовій частині НОМЕР_2 до 18.01.2022 року. В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з заявою, в якій просив провести обчислення та виплату всіх видів грошового забезпечення (включно одноразових видів) за його заявою з 29.01.2020р. до дня звільнення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року та на 1 січня 2022 року та здійснити внесення змін до грошового атестату, та довідки про розміри додаткових видів грошового забезпечення. Листом від 17.05.2022 року відповідач повідомив, що обрахування складових грошового забезпечення було проведено відповідно відомостей Постанови КМУ від 30.08.2017 №704, шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року з розміру 1762 грн. на відповідні тарифні коефіцієнти, які визначені додатком 1 та 14 даної постанови. Тому правових підстав для виплати для перерахунку немає. Також відсутні підстави для внесення відповідних змін до грошового атестату. Позивач з такою відмовою відповідача не погоджується, вважає її протиправною та такою, що порушує його права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
15.08.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
19.08.2022 року від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позов, в якому вказано, що відповідач не визнає позовних вимог та вважає їх не обґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що доводи позивача щодо необхідності застосування з 01.01.2020 року при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, є помилковим, оскільки ці доводи не узгоджуються з п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1774. Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону №1774 не втратила чинність і має вищу юридичну силу за положення п.4 постанови №704, у редакції до внесення змін, внесених постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, у відповідача відсутні правові підстави для перерахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим званням виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнту, відповідно до постанови КМУ №704 та норми приміток Додатків 1-14 до неї.
19.08.2022 року від відповідача Військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 07.09.2022 року у задоволенні заяви представника відповідача щодо зупинення провадження у адміністративній справі №160/7260/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 04 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 , має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №11 від 18.01.2022 року, старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного сержанта ремонтної роти (12 тарифний розряд) відповідно до пункту другого частини п`ятого статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами), звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.01.2022 №3-РС з військової служби у запас за підпунктом «Й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), вважати, що 18 січня 2022 року справи та посаду здав.
З 18 січня 2022 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою, в якій вказано, що у зв`язку з тим, що грошове забезпечення з 29.01.2020 року обраховане з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року в сумі 1762 грн., а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020р. 2102,00 грн., з 1 січня 2021р. 2270,00 грн., з 1 січня 2022р. 2481,00 грн., то відповідно просить провести обчислення та виплату всіх видів грошового забезпечення (включно всіх одноразових видів) за його заявою з 29.01.2020 року до дня звільнення виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року та на 1 січня 2022 року та здійснити внесення змін до грошового атестату та довідки про розміри додаткових видів грошового забезпечення.
Листом від 12.05.2022 року №867, Військова частина НОМЕР_2 , розглянула звернення ОСОБА_1 (вх.№606 від 11.05.2022) року стосовно обчислення та виплати всіх видів грошового забезпечення та повідомила, що в/ч НОМЕР_2 починаючи з 01 березня 2018 року нарахування грошового забезпечення здійснювалося відповідно Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», зі змінами. Так, пунктом 4 вище вказаної постанови установлено розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатку 1,14. Правових підстав для перерахунку грошового забезпечення з 29.01.2020 року за займаною посадою та внесення змін до грошового атестату, та довідки про розміри додаткових видів грошового забезпечення у військової частини не має.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі з приводу державних гарантій військовослужбовцям щодо достатнього матеріального, грошового та інших видів забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.
За приписами частини 2 статті 9 цього Закону N 2011-XII до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Як зазначено в частині 4 статті 9 цього Закону N 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Саме у відповідності до вказаних положень закону була прийнята постанова КМ України від 30 серпня 2017 р. N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - постанова №704), яка передбачала з 01.03.2018 року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Суть спору між сторонами зведена виключно до правомірності застосування Відповідачем положень постанови №704 при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальними) званням позивача і, як наслідок, інших складових грошового забезпечення.
Однак суд вважає за необхідне зазначити наступне.
В первинній редакції постанови №704 пункт 4 був викладений в наступній редакції:
"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14."
Однак, вказаний пункт постанови №704 був змінений і викладений в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103, що набрав чинності з 01.03.2018:
"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14."
Внесеними змінами була виключена вимога, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу повинні бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Не відображення таких змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103, в п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 постанови №704 є виключно технічним недоліком і не може впливати на визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
За змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року №1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
За приписами частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Враховуючи наведене, з урахуванням частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 постанови №704 у спірних правовідносинах не належить застосовувати, як такі, що не відповідають вимогам Закону №1774-VIII та Закону №2629-VIII.
Разом з тим суд враховує, що з набранням чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 про визнання протиправним та скасування п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" відновлено чинність пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в первинній редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт, в тому числі постанова КМ України, втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Тобто, з 29.01.2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив на 1 січня 2018 року - 1762 гривень, на 1 січня 2019 року - 1921 грн., на 1 січня 2020 року - 2102 грн., на 1 січня 2021 року 2270 грн.
Оскільки з 01 січня 2020 року збільшено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то в розумінні чинного п.4 постанови №704 це призводить до збільшення з 29.01.2020 року розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та, як наслідок, інших складових грошового забезпечення, що вираховуються від розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням.
Зазначене свідчить, що з 29.01.2020 року збільшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020 року) призводить до збільшення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, що слугує підставою для перерахунку такого грошового забезпечення за вказаний період, тобто відповідач при обрахуванні позивачу з 29.01.2020 по 18.01.2022, грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислювались шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, вчиняв протиправно.
Відтак, позовна вимога позивача щодо визнання протиправними дій, підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо обрахування ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 18.01.2022 грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислювались шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
А для захисту прав та інтересів позивача, відповідача належить зобов`язати провести перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та на 01.01.2021 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з частиною першою-другою статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати 29.01.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення.
Зазначений висновок суду узгоджується із висновками Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 листопада 2021 року у справі № 460/8138/20.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку по цій справі однією сумою, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, наведеними правовими нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Суд звертає увагу, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення середнього заробітку, оскільки фактично дана вимога є передчасною та не може бути задоволена судом.
Щодо позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 скласти та подати нову довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для обчислення пенсії позивача та новий грошовий атестат для обчислення пенсії, суд зазначає, що враховуючи те, що відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та на 01.01.2021 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум, то відповідно наслідком буде надання позивачу нової довідки та грошового атестату. На час розгляду справи дані вимоги є передчасними, оскільки позивачу в їх наданні відповідачем відмовлено не було, а відтак порушення прав в цій частині відсутнє.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 2, 5, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) щодо обрахування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) з 29.01.2020 по 18.01.2022 грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислювались шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) провести перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та на 01.01.2021 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з врахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (Код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 18.01.2022 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко