Справа № 120/6450/21-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6450/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

07 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (відповідача) з вимогами визнати протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо неналежної перевірки звернення ОСОБА_1 від 04 лютого 2021 року щодо незабезпечення його права на телефонні розмови 2, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 20, 21, 26, 27, 28 та 29 березня 2021 року та зобов`язання відповідача провести повну та об`єктивну перевірку дій Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо порушення прав засудженого на телефонні розмови 2, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 20, 21, 26, 27, 28 та 29 березня 2021 року.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 08.04.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що установою виконання покарань необґрунтовано не забезпечив право ОСОБА_1 на здійснення ним телефонних розмов 2, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 20, 21, 26, 27, 28 та 29 березня 2021 року, адже відсутність можливості у відповідальної особи в повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки не може слугувати достатньою підставою для обмеження прав позивача на можливість здійснення телефонних розмов.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". 31 березня 2021 року позивач звернувся зі скаргою до Вінницької місцевої прокуратури з приводу незабезпечення його права на телефонні розмови у березні 2021 року Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)", яка була скерована за належністю до Центрально Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. За результатами розгляду скарги відповідач листом від 27 квітня 2021 року вих. №10/623-21/П-498 повідомив скаржника про відсутність порушення його законних прав при забезпеченні його прав на телефонні розмови у березні 2021 року.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2011 року позивача засуджено до довічного позбавлення волі. Місцем відбування призначеного покарання є Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

04 лютого 2021 року позивач звернувся із заявою до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про надання можливості здійснити телефонні дзвінки в березні 2021 року.

31 березня 2021 року позивач звернувся зі скаргою до Вінницької місцевої прокуратури з приводу незабезпечення його прав на телефонні розмови Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" у березні місяці 2021 року.

Згідно інформації викладеної в листі Вінницької місцевої прокуратури від 07 квітня 2021 року вих. №50-20-21 звернення позивача відповідно до Закону України "Про звернення громадян" скеровано за належністю до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

15 квітня 2021 року Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції сформовано лист, що адресований начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", яким вимагалося надати окремі матеріали, які стосуються звернення ОСОБА_1 , а саме: характеристику, довідку з особової справи, довідку про наявність стягнень та заохочень, довідку щодо кількості здійснених телефонних дзвінків засудженим ОСОБА_1 у період з 01 січня 2021 року по теперішній час (із зазначенням дат), рапорт начальника відділень СПС про те, чи звертався засуджений ОСОБА_1 з приводу надання йому телефонних дзвінків 2, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 20, 21, 26, 27, 28 та 29 березня 2021 року (в разі підтвердження звернення вказаного надати копії його письмових заяв) та в разі ненадання такої можливості - вказати причини відмови.

На лист від 15 квітня 2021 року Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" листом від 21 квітня 2021 року повідомлено, що у зв`язку з відсутністю особової справи ОСОБА_1 немає можливості надати характеристики та довідки, про які йдеться у листі.

У додатку до листа Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" надано довідку щодо забезпечення права засуджених до довічного позбавлення волі на телефонні розмови з особами, які знаходяться за межами установи, у якій зазначено, що телефонні розмови засудженому ОСОБА_1 надавались відповідно до його письмових заяв за виключенням наступних днів: 2, 10, 29 березня 2021 року - у зв`язку із тим, що відповідальна особа знаходилась на відпочинку після добового чергування; 6, 7, 8, 13, 14, 20, 21, 27, 28 березня 2021 року - у зв`язку із тим, що відповідальна особа знаходилась на вихідному дні; 09 березня 2021 року - здійснювалось конвоювання ув`язненого до Вінницького обласного протитуберкульозного диспансеру; 26 березня 2021 року - в установі проводились режимні заходи (загальний обшук).

Також Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" надано довідку про надання телефонних розмов засудженому ОСОБА_1 протягом 2021 року, зі змісту якої слідує, що у березні місяці 2021 року позивачу надано можливість здійснити телефонні розмови у такі дні: 01, 03, 04, 05, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 30 та 31 березня 2021 року.

За результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви-скарги головним спеціалістом відділу соціально-виховної роботи та забезпечення прав засуджених Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції складено висновок, що затверджений заступником начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 27 квітня 2021 року.

У висновку зазначено, що для реалізації права на телефонні розмови засудженому ОСОБА_1 протягом березня 2021 року надавались телефонні розмови 01, 03, 04, 05, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 30 та 31 березня, що підтверджується довідкою заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи, а також записами, зробленими у журналі №6640н обліку телефонних розмов засуджених корпусного відділення №3. Також встановлено, що начальником відділення СПС сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, який обслуговує корпусне відділення №3, в окремі дні не надавались телефонні розмови протягом березня 2021 року з незалежних від нього причин. Так, 09 березня 2021 року останній здійснював конвоювання ув`язненого до Вінницького обласного протитуберкульозного диспансеру, 26 березня 2021 року - був задіяний до режимних заходів (загальний обшук); 02, 10, 29 березня 2021 року - знаходився на відпочинку після добового чергування; 06, 07, 08, 13, 14, 20, 21, 27, 28 березня 2021 року - вихідні дні.

Крім того, встановлено, що спеціальне завдання щодо здійснення нагляду за засудженими покладається на чергову зміну, до складу якої входить молодший інспектор з приймання та видачі посилок (передач) і бандеролей, проведення побачень і телефонних розмов засуджених із родичами та іншими особами. Однак, така посада штатним розкладом не передбачена. А відтак, за результатами проведеної перевірки порушень вимог чинного законодавства не виявлено.

Згідно інформації викладеної в листі вих. №10/623-21/П-498 від 27 квітня 2021 року Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повідомило позивача про не підтвердження факту порушення його прав на телефонні розмови у березні 2021 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно частини 3 статті 63 Конституції Українидо засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано статтею 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

На реалізацію положень статей 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно з пунктом 2 розділу 2 яких засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил.

Розділом XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5, деталізовано особливості реалізації прав засуджених на телефонні розмови.

Зокрема, пунктом 2 вказаного розділу передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Разом з тим, системний аналіз приписів частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 2 розділу XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5, свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час; однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.

При цьому, кримінально-виконавчим законодавством не обмежено права засуджених на телефонні розмови у вихідні дні.

Як встановлено судом першої інстанції у заяві-скарзі від 31 березня 2021 року до Вінницької місцевої прокуратури, яка за належністю спрямована до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, ОСОБА_1 просив провести перевірку щодо незабезпечення Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" його права на телефонні розмови в окремі дні у березні місяці 2021 року.

За результатами розгляду такого звернення встановлено, що начальником відділення СПС сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, який обслуговує корпусне відділення №3, в окремі дні не надавались телефонні розмови ОСОБА_1 протягом березня 2021 року, адже 09 березня 2021 року він здійснював конвоювання ув`язненого до Вінницького обласного протитуберкульозного диспансеру, 26 березня 2021 року - був задіяний до режимних заходів (загальний обшук), 02, 10, 29 березня 2021 року - знаходився на відпочинку після добового чергування, а 06, 07, 08, 13, 14, 20, 21, 27, 28 березня 2021 року були вихідними днями. Окрім того, штатним розкладом установи виконання покарань не передбачено такої штатної одиниці, як молодший інспектор з приймання та видачі посилок (передач) і бандеролей, проведення побачень і телефонних розмов засуджених із родичами та іншими особами, до функціональних обов`язків якого мало б входити здійснення нагляду за засудженими, в тому числі й під час здійснення ними телефонних розмов.

А тому листом від 27 квітня 2021 року Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повідомило позивача про не підтвердження факту порушення його прав на телефонні розмови у березні 2021 року.

Також, в ході судового розгляду встановлено, що установа виконання покарань необґрунтовано не забезпечила право ОСОБА_1 на здійснення ним телефонних розмов 2, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 20, 21, 26, 27, 28 та 29 березня 2021 року, адже відсутність можливості у відповідальної особи в повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки не може слугувати достатньою підставою для обмеження прав позивача на можливість здійснення телефонних розмов.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що установою виконання покарань безпідставно не забезпечено право ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов 2, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 20, 21, 26, 27, 28 та 29 березня 2021 року.

Разом з тим, незважаючи на викладене, листом від 27 квітня 2021 року Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повідомило позивача про непідтвердження факту порушення його прав на телефонні розмови у березні 2021 року.

Отже, розгляд відповідачем заяви-скарги ОСОБА_1 від 31 березня 2021 року проведено неповно, у зв`язку із чим зроблено необґрунтовані висновки, що є підставою для визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 31 березня 2021 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву-скаргу позивача стосовно дотримання його прав на телефонні розмови у березні місяці 2021 року з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.