Справа № 707/1557/22
Суддя: Миколаєнко Т. А.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області, який діє як адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Проценко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, у якому просить суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі закрити;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на його користь понесені судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 496 грн 20 коп. та витрати на комісію за проведення платежу згідно тарифів банку в сумі 22 грн 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує, що 15 липня 2022 року поліцейським СРПП ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області сержантом поліції Отелепком І.А. винесено постанову серії БАБ № 787316, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп. за те, що він 15 липня 2022 року о 18 годині 15 хвилин на автомобільній дорозі с. Лебедин м. Шпола керував автомобілем марки «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , та не був пристебнутий ременем безпеки. Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем при розгляді вказаної справи не дотримано вимог ст. 280 КУпАП. Зокрема, позивач зазначає, що поліцейський на місці зупинки не здійснював розгляд справи, а обмежився лише заповненням бланку оскаржуваної постанови. При цьому, позивач стверджує, що протягом усього часу керування транспортним засобом він був пристебнутий ременем безпеки і відстебнув його лише після того, як поліцейський зупинив його авто, для того, щоб вийти з транспортного засобу. Відтак, на думку позивача, відповідачем винесено оскаржувану постанову без з`ясування усіх обставин та дослідження доказів, що суперечить положенням ст.ст. 279, 280 КУпАП та Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року. Крім того, позивач зазначає, що працівником поліції не було повідомлено його про права та обов`язки, визначені статтею 268 КУпАП, що, у свою чергу, позбавило позивача можливості належним чином оцінити ситуацію, заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучити адвоката. Також, позивач наголошує на тому, що постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, не містить жодних посилань на докази вчинення ним інкримінованого правопорушення чи на технічний засіб, яким такі докази зафіксовано, водночас, звертаючи увагу суду на те, що в даній постанові не зазначено, порушення яких саме правил, на думку поліцейського, призвело до адміністративного правопорушення, та відсутнє посилання на нормативно-правий акт, у якому визначені правила користування ременями безпеки.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 27 липня 2022 року адміністративний позов було залишено без руху, з наданням позивачу часу для усунення недоліків /а.с. 14-15/.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 08 серпня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 08 вересня 2022 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву та роз`яснено останньому, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача; витребувано у відповідача належним чином завірену копію постанови серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року /а.с. 23-25/.

Крім того, сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 262 КАС України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи.

Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов 11 серпня 2022 року, шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду на його офіційну електронну адресу /а.с. 32/.

25 серпня 2022 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача Головного управління Національної поліції у Черкаській області Колєснік Н.І. засобами поштового зв`язку скеровано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копій позивачу, у якому остання заявлені позовні вимоги не визнала та просила суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначила, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, позивач 15 липня 2022 року о 18 годині 15 хвилин на автомобільній дорозі с. Лебедин м. Шпола, керував автомобілем марки «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не був пристебнутий ременем безпеки та не виконав вимогу дорожнього знаку «STOP-контроль». Вказані обставини підтверджено рапортом поліцейського СРПП ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Отелепка І.А. На переконання представника відповідача, поліцейським дотримано усіх вимог, передбачених чинним законодавством, при зупинці автомобіля та при його перевірці, а також при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. При цьому, представник відповідача стверджує, що позивачу роз`яснено права за ст. 268 КУпАП та положення ст. 289 КУпАП, а також вручено йому копію постанови, про що свідчать особисті підписи останнього у відповідних графах. Разом з тим, представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених ним позовних вимог, а сама його незгода із притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. З урахуванням наведеного, представник відповідача зазначає, що ГУНП в Черкаській області, як суб`єкт владних повноважень, під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяло виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Кодексом України про адміністративні правопорушення /а.с. 34-40/.

Вказана заява по суті справи надійшла на адресу суду 29 серпня 2022 року та долучена до матеріалів адміністративної справи.

02 вересня 2022 року від позивача у справі ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, разом з доказами направлення її копії відповідачу, у якій позивач не погодився із доводами представника відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, та наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Зазначив, що він, як водій, проїжджав блок-пост, у зв`язку з чим не міг фіксувати на будь-які технічні засоби момент зупинки транспортного засобу та свою розмову з поліцейським, оскільки фото- та відеофіксація на блокпості у період воєнного стану заборонені. Водночас, зауважив, що відповідачем до відзиву на позовну заяву додано лише рапорт поліцейського, який, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не може слугувати однозначним доказом його винуватості у вчиненні інкримінованого діяння /а.с. 47-48/.

Слід зазначити, що згідно з вимогами частини 1 статті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

В ухвалі про відкриття провадження у справі судом не було встановлено строк для подання відповіді на відзив, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено вказаної заяви по суті справи у даній категорії справ.

Водночас, з метою з`ясування всіх обставин справи та задля уникнення надмірного формалізму, суд вважає необхідним розглянути дану справу з урахуванням відповіді на відзив.

Враховуючи, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а в матеріалах справи достатньо даних про їхні права та взаємовідносини, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинв адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

Із копії постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка вручена позивачу працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу, судом установлено, що 15 липня 2022 року поліцейським СРПП ВПД № 2 Звенигородського РВП сержантом поліції Отелепком І.А. винесено постанову серії БАБ № 787316, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп. /а.с. 22/.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що гр. ОСОБА_1 15 липня 2022 року о 18 годині 15 хвилин на автомобільній дорозі с. Лебедин м. Шпола керував автомобілем марки «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , та не був пристебнутий ременем безпеки /а.с. 22/.

Правомірність та обґрунтованість даної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР), встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Підпунктом «в» пункту 2.3 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, крім іншого, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

За порушення Правил дорожнього руху України настає відповідальність, визначена законом.

Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Отже, порушення правил користування ременями безпеки є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Таким чином притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Крім того, суд зауважує, що факт порушення правил дорожнього руху має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Отже, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження вини ОСОБА_1 та обґрунтування правомірності прийнятого відносно нього рішення, відповідачем долучено копію рапорту поліцейського СРПП ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Отелепка І.А., адресованого начальнику ГУНП в Черкаській області ОСОБА_2 , відповідно до якого ним зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , що мав місце 15 липня 2022 року на автомобільній дорозі с. Лебедин м. Шпола. При цьому, зазначено, що «матеріали складались на місці виявлення правопорушення без застосування фото-, відеофіксації, так як могла проїжджати військова техніка, а в таких випадках фото та відеофіксація заборонена».

З цього приводу суд зауважує наступне:

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Крім того, за змістом п.п. 4, 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відтак, посилання поліцейського СРПП ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Отелепка І.А., як на виправдання відсутності фото-, відеофіксації факту вчинення адміністративного правопорушення гр. ОСОБА_1 , на те, що у той момент могла проїжджати військова техніка і в таких випадках фіксація заборонена, ґрунтуються на припущеннях і не заслуговують на увагу.

До того ж, рапорти працівників поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеною у постанові від 20 травня 2020 року в справі № 524/5741/16-а (адміністративне провадження № К/9901/33786/18).

З урахуванням наведеного, суд констатує, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Крім того, суд не може не зазначити, що копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року, що надана відповідачем разом з відзивом, істотно відрізняється від копії цієї ж постанови, долученої позивачем до позовної заяви.

Так, у копії постанови, яка вручена ОСОБА_1 , зазначено, що останній 15 липня 2022 року о 18 годині 15 хвилин на автомобільній дорозі с. Лебедин м. Шпола керував автомобілем марки «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , та не був пристебнутий ременем безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП /а.с. 22/.

Між тим, у копії постанови, яка надійшла разом з відзивом, вказано, що ОСОБА_1 15 липня 2022 року о 18 годині 15 хвилин на автомобільній дорозі с. Лебедин м. Шпола керував автомобілем марки «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , та не був пристебнутий ременем безпеки, та не виконав вимогу дорожнього знаку «STOP-контроль», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП /а.с. 41/.

Вищевикладене свідчить про те, що в постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року, після того, як її копію було вручено позивачу, вносились недостовірні дані, шляхом внесення доповнень, що є істотним порушенням вимог ст. 283 КУпАП та безумовною підставою для її скасування.

Підсумовуючи, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Суд звертає увагу, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Доводи позивача про те, що йому не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються даними постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року, у якій наявний підпис ОСОБА_1 у графі «Права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 280 КУпАП мені роз`яснено». Справжність вказаного підпису позивачем не оспорювалася.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем у порушення вимог частини 2 статті 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Крім того, суд констатує, що у постанові, яка оскаржується, інспектором поліції не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім, про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція.

Відтак, постанова про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на підставі вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає необхідним стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 496 грн 20 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 22 грн 00 коп. витрат на комісію за проведення платежу згідно тарифів банку, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 22 грн 00 коп. витрат на комісію банку за проведення платежу згідно тарифів банку не підлягає до задоволення, оскільки такі витрати у розумінні чинного процесуального законодавства не є судовими витратами і не підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 268, 280, 283, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 6, 9, 73, 74, 77, 132, 139, 241, 242, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 787316 від 15 липня 2022 року, винесену поліцейським СРПП ВПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області сержантом поліції Отеленком Ігорем Анатолійовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок, - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 00 копійок.

У стягненні із Головного управління Національної поліції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрат на комісію банку за проведення платежу згідно тарифів банку в сумі 22 (двадцять дві) гривні 00 копійок відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Черкаській області, юридична адреса: вул. Смілянська, 57, м. Черкаси; .

Суддя: Т. А. Миколаєнко