Справа № 540/3647/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/3647/21
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 р., позов задоволено частково. Також, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 року визнано звіт про виконання рішення суду таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі. Накладено на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_2 штраф у розмірі 49620 грн. за невиконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 р., з яких 24810 грн. стягнуто на користь Державного бюджету України та 24810 грн. на користь ОСОБА_1 .

Також, зазначеною ухвалою відповідно до вимог ч. 7 ст. 382 КАС України зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області подати звіт про виконання рішення суду до 17.03.2022 року включно.

Не погоджуючись з такою ухвалою, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до Одеського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що відповідачем рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року виконано, пенсія нараховується та виплачується позивачу щомісяця на її особистий картковий рахунок.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність проведення індексації пенсії позивача, оскільки таких вимог на відповідача рішенням суду покладено не було. При цьому, в рішенні суду було зазначено про передчасність таких вимог та у їх задоволенні було відмовлено, оскільки право особи на перерахунок, що виникає у майбутньому, не може бути порушене станом на дату розгляду позову у цій справі.

Також, апелянт не погоджується з ухвалою суду в частині застосування штрафу до начальника управління та зазначає, що накладення штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, що свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду, проте матеріалами справи підтверджується, що відповідач в особі начальника Лазарєвої З.Т. вчиняв дій, спрямовані на виконання судового рішення у цій справі.

26 серпня 2022 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішенням зобов`язано виконувати рішення суду у відповідності до Закону України №1058-VI, тому позивач вважає, що відповідачем протиправно в порушення ст. 42 цього Закону не проведено індексацію пенсії.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Зазначеним вимогам процесуального закону та правовим позиціям практики органів судової влади ухвала Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року відповідають не повністю. Таким чином, викладені в касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Матеріалами справи встановлено, що в перше ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, за результатами розгляду якого, рішенням суду у справі № 540/2665/19 було зобов`язано розглянути Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. Зазначені вимоги судового рішення Головним управлінням виконано в повному обсязі та відповідно до покладених зобов`язань.

Головним управління на виконання рішення суду від 13.02.2020, яке набрало законної сили 02.09.2020, призначено пенсію, як непрацюючому пенсіонеру ОСОБА_1 з 22.10.2019 року.

Однак, на думку позивача, призначивши пенсію за віком, починаючи з 22.10.2019 року, відповідачем було призначено її на підставі Закону № 1788-12, замість застосування норм Закону № 1058-IV, та не було враховано страховий стаж за період роботи з 1975 по 1993 роки, згідно довідок про заробітну плату, тому ОСОБА_1 в друге звернулась до суду з позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 по справі №540/3647/21 позовну заяву ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням довідок про заробітну плату за період з 1975 по 1993 роки, видані державним унітарним підприємством Севастопольський морський завод імені Серго Орджонікідзе, від 04.04.2019 року № 380, № 381, № 382, № 383, № 384, з виплатою компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за період з 22.10.2019 року по 05.06.2021 року.

Зобов`язано Головне управління в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення. Зазначені вимоги судового рішення Головним управлінням виконано в повному обсязі та відповідно до покладених зобов`язань.

На виконання рішення суду від 12.10.2021 року Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з вересня 2019 по січень 2022.

При цьому, колегією суддів встановлено, що при розрахунку пенсії за віком відповідачем з урахуванням довідок про заробітну плату виданих державним унітарним підприємством Севастопольський морський завод імені Серго Орджонікідзе, застосовано Закон № 1058.

Згідно Рішення відділу перерахунків №2 Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 04.01.2022 проведено перерахунок пенсії по пенсійній справі № 78 ОСОБА_1 за період з 22.10.2019 по 31.01.2022.

Однак, ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 р., що є предметом апеляційного оскарження, встановлено порушення Головним управлінням вимог статті 42 Закону №1058, а саме не проведено індексацію та перерахунок пенсії у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при виконанні рішення, що є не належним виконанням рішення суду у цій справі.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає, що судом першої інстанції було розглянуто позовні вимоги викладені в позовній заяві ОСОБА_1 , однією з яких була проведення перерахунків та індексації пенсії та за результатом розгляду справи судом було винесено рішення від 12.10.2021 про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З рішення суду, а саме з мотивувальної частини, вбачається, що судом розглянуто вимогу проведення перерахунків та індексації та встановлено, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є передчасною, а позовні вимоги спрямовані на майбутнє не можуть бути розглянуті судом, оскільки метою судочинства є захист саме порушених прав особи. Таким чином, право особи на перерахунок, що виникає у майбутньому, не може бути порушене станом на дату розгляду зазначеного позову, отже й предметом розгляду даної справи бути не можуть.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року не містить зобов`язань щодо проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058.

Не погодження ОСОБА_1 з бездіяльністю відповідача щодо непроведення перерахунку та індексації призначеної пенсії може бути підставою для звернення до Пенсійного фонду з відповідною заявою та в подальшому до суду з окремим позовом, а не в порядку судового контролю виконання рішення по справі №540/3647/21.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може накласти на керівника суб`єкта владних повноважень.

Однак, вказана правова норма надає право суду, а не обов`язок щодо накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, яким має бути виконано рішення суду. Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією країни та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Колегія суддів зазначає, що можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.

При цьому, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Однак, під час розгляду справи судом встановлено, що вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, зокрема, в особі начальника Лазарєвої З.Т., дії були спрямовані на виконання судового рішення у справі №540/3647/21.

Так, судом встановлено, що перерахунок пенсії був здійснений 10.01.2022 р., тобто у 14-ти денний строк встановлений судовим рішенням, та 10.01.2022 р. відповідач надав до суду звіт про виконання рішення, що свідчить про те, що керівником суб`єкта владних повноважень забезпечено виконання судового рішення у строки встановленні судом, тому колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для накладення на начальника ГУПФУ в Херсонській області штрафу за у розмірі 49620 р. за невиконання рішення суду, тому ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що оскаржуваною ухвалою суд також визнав звіт таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі та зобов`язав ГУПФУ в Херсонській області подати звіт про виконання рішення суду до 17.03.2022 р.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 р. встановлено ГУПФУ в Херсонській області новий строк на подання звіту про виконання рішення Херсонького окружного адміністративного суду від 12.10.2021 р. у цій справі, а саме протягом 60 днів з дати прийняття ухвали.

Таким чином, питання прийняття звіту ГУ ПФУ в Херсонській області щодо виконання рішення суду від 12.10.2021 р. буде вирішено Одеським окружним адміністративним судом відповідно до ст. 382 КАС України, після спливу строку встановленого в ухвалі від 20.07.2022 р. та подання відповідачем нового звіту, а тому не підлягає задоволенню апеляційна скарга в частині направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Отже, з огляду на те, що судом першої інстанції приймаючи ухвалу в частині накладення штрафу, неповно з`ясувано обставин, що мають значення для справи; порушено норми процесуального права, ухвала суду в цій частині у відповідності до п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України підлягає скасування, а в решті ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 382 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року в частині накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_2 у розмірі 49620 грн. скасувати.

В решті ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець