Справа № 140/4401/22
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4401/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Тимошика Миколи Петровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Тимошика Миколи Петровича (далі державний кадастровий реєстратор Тимошик М.П., відповідач) про визнання незаконними дій щодо відмови в прийнятті заяви від 01.02.2022 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання державного кадастрового реєстратора Тимошика М.П. провести перевірку поданих документів на відповідність вимогам законодавства і за результатами перевірки вчинити дії, передбачені ч. 3 ст. 29 або ч. 4 ст. 29 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 01.02.2022 через департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради подала до ГУ Держгеокадастру у Волинській області заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про межі частини земельної ділянки кадастровий номер :11:168:0019, на яку поширюється дія сервітуту з видачею витягу з ДЗК. До поданої заяви за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 з наступними змінами (далі Порядок) додала перелік документів.

Державний кадастровий реєстратор Тимошик М.П. у формі повідомлення № ПВ-022 від 21.02.2022 відмовив в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :11:168:0019, у зв`язку із поданням не в повному обсязі документів, передбачених пунктом 126 Порядку

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо вищезазначеної земельної ділянки протиправними та такими, що порушують її конституційні права, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 4-6, ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Позивачем до заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру було додано ряд документів: копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; відповідь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 25.05.2021; опис документів від 12.05.2021; заяву ОСОБА_1 від 12.05.2021; відповідь виконавчого комітету Луцької міської ради від 10.09.2018; відповідь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 20.09.2018; ситуаційна схема від 20.05.2016; рішення Луцької міської ради та ситуаційна схема від 30.07.2015; витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

21.02.2022 державним кадастровим реєстратором Тимошиком М.П. прийнято повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв`язку з тим, що позивачем не було додано повний перелік документів. Разом з тим, ОСОБА_1 рекомендовано додати: документи на підставі яких набувається право сервітуту, із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється таке право; документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту; електронний документ.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

29.09.2015 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (покупці) укладено договори купівлі-продажу часток житлового будинку за АДРЕСА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О.В., згідно яких покупцями набуто відповідно 59/100 часток та 41/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0768 га кадастровий номер :11:168:0013.

29.09.2015 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (покупці) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за № 949, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О.В., згідно умов якого земельна ділянка площею 0,0768 га кадастровий номер :11:168:0013 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, набута ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , пропорційно до часток у житловому будинку відповідно 59/100 та 41/100.

21.12.2015 ФОП ОСОБА_4 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0768 га, кадастровий номер :11:168:0013 за адресою: АДРЕСА_3 .

22.04.2016 за ОСОБА_3 в Державному земельному кадастрі була зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :11:168:0019, площею 0,0508 га з обмеженням: охоронна зона навколо інженерних комунікацій 0,0023 га та 14.04.2016 за ОСОБА_1 була зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :11:168:0018, площею 0,0260 га з видом обмеження: охоронна зона навколо інженерних комунікацій площею 0,0007 га. З вищевказаних витягів вбачається, що при реєстрації цих земельних ділянок було зареєстровано обмеження у вигляді охоронних зон навколо інженерних комунікацій, а передбачений проектом сервітут площею 0,0129 га зареєстровано не було.

01.02.2022 через департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради позивач подала до ГУ Держгеокадастру у Волинській області заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про межі частини земельної ділянки кадастровий номер :11:168:0019, на яку поширюється дія сервітуту з видачею витягу з ДЗК, надавши усі необхідні документи згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 з наступними змінами.

21.02.2022 державний кадастровий реєстратор ОСОБА_5 відмовив в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :11:168:0019 у формі повідомлення № ПВ-022 з підстави подання не в повному обсязі документів, передбачених пунктом 126 Порядку. Також рекомендував додати документи на підставі яких набувається право сервітуту, із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється таке право та документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту; електронний документ.

Вважаючи вказані дії протиправними, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначені правовідносини регулюються Законом України «Про державний земельний кадастр» від 09.12.2011 (далі Закон № 3613-VI) та Порядком ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 з наступними змінами (далі Порядок № 1051).

Згідно з ст. 9 Закону України Про Державний земельний кадастр, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону № 3613-VI відомості про суборенду, сервітут, які поширюються на частини земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру до здійснення державної реєстрації цих прав.

Відомості про суборенду, сервітут, які поширюються на частини земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникає право суборенди, сервітуту, або уповноважених ними осіб.

Частиною 2 ст. 29 Закону № 3613-VI передбачено, що для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, заявник подає Державному кадастровому реєстратору центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин: - заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; - документи, на підставі яких виникає відповідне право суборенди, сервітуту, із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється відповідне речове право; - електронний документ, що містить інформацію про зміст документації із землеустрою, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється відповідне речове право.

Пунктом 15 Порядку № 1051 (Порядок ведення державного земельного кадастру) встановлено, що документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про землеустрій" та у формі електронного документа відповідно до вимог Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до п. 70 Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє:

1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень;

4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до цього Порядку), подання заявником не повного пакета документів та/або розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови, зокрема найменування та місцезнаходження органу, до повноважень якого належить внесення відомостей (змін до них) про об`єкт Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її відповідно до пункту 71 цього Порядку.

Отже, Порядок №1051 передбачає можливість відмови у прийнятті заяви про внесення змін до ДЗК, зокрема, якщо заявником не подано повного пакету документів.

Підпунктом 3 п. 126 Порядку № 1051 передбачено, що для внесення до земельного кадастру відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, заявник поряд з іншим переліком документів, зобов`язаний подати документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту.

Як вбачається із заяви позивачки про внесення відомостей до земельного кадастру про межі частини земельної ділянки кадастровий номер :11:168:0019, на яку поширюється право сервітуту від 01.02.2022 та доданих додатків до неї, що подавались до відповідача, ОСОБА_1 було подано поряд із іншими документами лише технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки між двома власниками (виготовлену ФОП ОСОБА_4 в 2016 році), яка також додана і до матеріалів позову, а не технічну документацію щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, передбачену пп.3 п. 126 Порядку № 1051.

Посилання позивача, що ФОП ОСОБА_4 в 2016 році в технічніцй документації щодо поділу земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 передбачив в експлікації поділу і сервітут для забезпечення проїзду площею 0,0129 га як підставу для задоволення позову, суд до уваги не приймає, оскільки пп. 3 п. 126 Порядку № 151 передбачає саме подання технічної документації із землеустрою про встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту.

З дослідженого судом рішення Луцького міськрайонного суду в цивільній справі № 161/2621/19 від 22.07.2019, яке набрало законної сили і на яке покладається позивачка, вбачається, що після державної реєстрації поділу земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , земельний сервітут площею 0,0119 га розташований на земельній ділянці, власником якої є ОСОБА_3 , не був предметом вимог у цивільній справі.

Державний кадастровий реєстратор виніс повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру ПВ-022 від 11.02.2022 року правомірно, оскільки документи надані не у повному обсязі.

За таких обставин відповідачем правомірно винесено повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей до земельного кадастру із записом: «документи подані не в повному обсязі» та зазначено перелік документів, які необхідно додати. Крім того, відповідачем вірно прийнято за результатами розгляду заяви позивачки саме повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей до земельного кадастру, а не рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації обмеження у використанні земель, оскільки винесення відповідачем саме повідомлення про відмову у прийнятті заяви у випадку подання заявником документів не в повному обсязі передбачено пп. 5 п. 70 Порядку 1051 згідно з додатком 13.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що державний кадастровий реєстратор ОСОБА_5 діяв у відповідності до вимог законодавства та правомірно відмовив ОСОБА_1 в прийнятті заяви від 01.02.2022 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про межі частини земельної ділянки на яку поширюється дія сервітуту.

Щодо позовної вимоги - зобов`язання державного кадастрового реєстратора Тимошика М.П. провести перевірку поданих документів на відповідність вимогам законодавства і за результатами перевірки вчинити дії, передбачені ч. 3 ст. 29 або ч. 4 ст. 29 Закону України «Про Державний земельний кадастр», то суд зазначає наступне.

Суд виходить з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 3 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).

Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання.

Оскільки відповідач, не приймав саме рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав, зазначених у пп. 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14, як це визначено п. 73 Порядку № 1051, то суд позбавлений можливості зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державний земельний кадастр», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Тимошика Миколи Петровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя С.Ф. Костюкевич