Справа № 640/4037/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Київ № 640/4037/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України про визнання дій неправомірними та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного агентства водних ресурсів України, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ від 03 грудня 2019 року № 739 Державного агентства водних ресурсів України «Про реорганізацію Харківського міжрайонного управління водного господарства».

Позовні вимоги обґрунтовано відсутністю повноважень в.о. Голови Агентства на видання оскаржуваного наказу, який також не було погоджено з Міністром енергетики та захисту довкілля, що є окремо обставиною для його скасування. Окрім того, вказаний наказ в подальшому став підставою для вивільнення позивача з посади сторожа у Харківському міжрайонному управлінні водного господарства відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, що і слугувало підставами для звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу стирок на усунення недоліків.

06 березня 2020 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2020 року відкрито провадження в справі зі здійсненням розгляду справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення відповідної ухвали, надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, чи заяву про визнання позову.

25 березня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України та 06 квітня 2020 року подав до суду відзив, який обґрунтовано правомірністю прийнятого наказу. Відповідачем зауважується, що в.о. Голови Агентства наділений повноваженнями на видання відповідного наказу. Погодження вказаного наказу із Міністром енергетики та захисту довкілля не передбачено чинним законодавством. Окрім того, позивачем не надано належних доказів порушення його суб`єктивних прав або інтересів, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог

13 квітня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому повторно наголошено на неправомірності дій відповідача та протиправності прийнятого наказу, що є підставами для його скасування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотань представника Державного агентства водних ресурсів України з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

07 травня 2020 року до суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив) відповідача, в якому повторно наголошено на правомірності прийнятого наказу, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

23 червня 2020 року за допомогою поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до вирішення справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачу.

15 липня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу до вирішення справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

ОСОБА_1 працював на посаді сторожа в Харківському міжрайонному управлінні водного господарства.

22 січня 2020 року йому було вручено головою комісії з реорганізації Харківського міжрайонного управління водного господарства Жуком В.М. попередження про наступне вивільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 30 березня 2020 року.

Зі вказаного попередження позивачу стало відомо, що звільнення планується на підставі наказу Державного водного агентства України від 03 грудня 2019 року № 739 «Про реорганізацію Харківського міжрайонного управління водного господарства», наказів Харківського міжрайонного управління водного господарства від 16 січня 2020 року № 2 «Про скорочення чисельності та штату працівників внаслідок реорганізації» та від 20 січня 2020 року № 3 «Про вивільнення працівників Харківського міжрайонного управління водного господарства внаслідок реорганізації».

Наказом Державного водного агентства водних ресурсів України від 03 грудня 2019 року № 739 передбачено реорганізувати Харківське міжрайонне управління водного господарства шляхом приєднання до Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області. При цьому Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області є правонаступником Харківського міжрайонного управління водного господарства, до якого з моменту припинення діяльності переходять усі майнові права та обов`язки Харківського міжрайонного управління водного господарства.

Позивач вважає дії відповідача з видання вказаного наказу неправомірними, а сам наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки у в.о. Голови Агентства відсутні повноваження на видання оскаржуваного наказу, та вказаний наказ не було погоджено з Міністром енергетики та захисту довкілля.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив про наявність повноважень у в.о. Голови на його видання. Також відповідачем зазначено, що погодження вказаного наказу із Міністром енергетики та захисту довкілля не передбачено чинним законодавством.

Вказані обставини, на думку відповідача, є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 393 затверджено положення «Про Державне агентство водних ресурсів України» (далі - Положення № 393).

Відповідно до пункту 1 Положення № 393 Державне агентство водних ресурсів України (Держводагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Держводагентство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення № 393).

Згідно з пунктом 3 Положення № 393 Основними завданнями Держводагентства є:

1) реалізація державної політики у сфері управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів, розвитку водного господарства і меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем;

2) внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Відповідно до пункту 9 Положення № 393 Держводагентство у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінекоенерго видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Пунктом 10 Положення № 393 визначено. що Держводагентство очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за пропозицією Комісії з питань вищого корпусу державної служби.

Комісія з питань вищого корпусу державної служби вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо кандидатури для призначення на посаду Голови Держводагентства за результатами конкурсу відповідно до законодавства про державну службу.

Пунктом 11 Положення № 393 визначено вичерпний перелік повноважень, який віднесено до виключної компетенції Голови Держводагентства, як посадової особи, призначеної в установленому порядку.

Підпунктом 17 пункту 11 Положення № 393 передбачено, що Голова Держводагентства, зокрема: утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює у межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Відповідно до пункту 12 Положення № 393 Голова Держводагентства має двох заступників, у тому числі одного першого, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України на підставі пропозицій Комісії з питань вищого корпусу державної служби за результатами конкурсу відповідно до законодавства про державну службу.

Заступники Голови Держводагентства звільняються з посади Кабінетом Міністрів України на підставі пропозицій Комісії з питань вищого корпусу державної служби відповідно до законодавства про державну службу.

Згідно з підпунктом 10 пункту 11 Положення № 393 Голова Держводагентства розподіляє обов`язки між своїми заступниками.

Окрім того, наказом Державного агентства водних ресурсів України від 28 вересня 2018 року № 739 затверджено положення про Харківське міжрайонне управління водного господарства, відповідно до пункту 1 якого, Харківське міжрайонне управління водного господарства є бюджетною неприбутковою організацією, яку утворено та зареєстровано у порядку, визначеного законом та яка належить до сфери управління Державного агентства водних ресурсів (далі - Положення № 739).

Пунктом 18 Положення № 739 передбачено, що Голова Агентства утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює у межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Пунктом 15 Положення № 739 визначено, що Голова Агентства утворює в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, ліквідовує, реорганізовує за погодженням з Кабінетом Міністрів України та міністром територіальні органи центрального органу виконавчої влади як структурні підрозділи апарату цього органу.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом Держводагентства від 14 грудня 2018 року № 274-ос «Про розподіл обов`язків між Головою Агентства, першим заступником Голови Агентства та заступником Голови Агентства» затверджено розподіл обов`язків між вказаними посадовими особами.

Відповідно до пункту 2 вказаного наказу, у разі відсутності Голови Агентства його обов`язки виконує перший заступник Голови Агентства

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2019 року № 1016-р «Про тимчасове покладення обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України на Хорєва М.Ю. » на першого заступника Голови Агентства покладено виконання обов`язків Голови Агентства до призначення в установленому порядку Голови Агентства.

Згідно з наказом Держводагентства від 01 листопада 2019 року № 264-ос «Про виконання обов`язків Голови Держводагентства» перший заступник Голови Агентства приступив до виконання обов`язків Голови Агентства.

Окрім того, відомості про виконання обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєвим М.Ю. внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За таких обставин, суд відхиляє посилання позивача про відсутність повноважень в.о. Голови Агентства на видання оскаржуваного наказу. Долучені до матеріалів справи копії наказів та розпорядження спростовують вказані твердження та підтверджують наявність повноважень у в.о. Голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєва М.Ю. на видання наказу від 03 грудня 2019 року № 739 «Про реорганізацію Харківського міжрайонного управління водного господарства».

Окрім того, як уже зазначалось вище, Харківське міжрайонне управління водного господарства є бюджетною неприбутковою організацією, а тому не має статусу територіального органу.

За таких обставин, підстави для погодження наказу від 03 грудня 2019 року № 739 «Про реорганізацію Харківського міжрайонного управління водного господарства» із Міністром енергетики та захисту довкілля, як територіального органу Держводагенства, відсутні.

Згідно з пунктом 3.6 рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у законах України, означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права, б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони, в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб, г) не може суперечити Конституції і Законом України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права, д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів, оцінки поданого відповідачем відзиву та доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, як зазначається позивачем, неправомірні дії в.о. Голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєва М.Ю. щодо видання наказу від 03 грудня 2019 року № 739 «Про реорганізацію Харківського міжрайонного управління водного господарства» стали підставою для видання головою комісії з реорганізації Харківського міжрайонного управління водного господарства Жуком В.М. наказу № 3 від 20 січня 2020 року про вивільнення 80 працівників внаслідок реорганізації, в тому числі і позивача 30 та 31 березня 2020 року за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю (у зв`язку з скороченням).

Фактично позивач не погоджується з його вивільненням з займаної посади.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 21 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц зазначено, що частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що суди дійшли правильного висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, у позовній заяві позивачем висловлювалось прохання, відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», про звільнення його від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у зв`язку з тим, що предметом позову є захист соціальних прав, які витікають з трудових відносин.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зважаючи на те, що позивачем оскаржувався наказ від 03 грудня 2019 року № 739 Державного агентства водних ресурсів України «Про реорганізацію Харківського міжрайонного управління водного господарства», який став підставою для видання головою комісії з реорганізації Харківського міжрайонного управління водного господарства Жуком В.М. наказу № 3 від 20 січня 2020 року про вивільнення 80 працівників внаслідок реорганізації, в тому числі і позивача 30 та 31 березня 2020 року за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю (у зв`язку з скороченням), суд прийшов до висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки предметом позову є захист прав, які витікають з трудових правовідносин.

За таких обставин, підстави, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України про визнання дій неправомірними та скасування наказу.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Державне агентство водних ресурсів України (01004, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 8, ).

Суддя В.І. Келеберда