Справа № 640/33621/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м. Київ № 640/33621/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльністю дії Відповідача, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Відповідача Київській міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач має статус інваліда 2 групи та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У 2020 році відповідачем виплачено вказану допомогу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №122 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»», що порушує права позивача, з огляду на те, що після прийняття Конституційним судом України рішення від 27.02.2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) позивач набув право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2021 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 19.02.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги здійснено позивачу на підставі положень законодавства України, які були чинними на день здійснення останнього.

Крім того, відповідач вважає пропущеним шестимісячний строк звернення позивача до суду із позовними вимогами, оскільки виплачено нараховану суму одноразової грошової допомоги 09.04.2020 року, в той час, як до суду позивач звернувся лише 27.12.2020 року.

Щодо строку звернення до суду із позовом, суд дійшов наступних висновків.

Суд бере до уваги, що згідно з частини четвертої статті 17-1 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами і доповненнями) особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, перебіг строку звернення до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2020 року.

З даним позовом позивач звернувся 27.12.2020 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку на звернення до суду з позовними вимогами, заявленими позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись частиною другою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про повернення без розгляду клопотання про залишення позову без розгляду, викладене в прохальній частині відзиву.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.06.2001 року.

Документальні підтвердження наявності у позивача ІІ групи інвалідності станом на день виникнення спірних правовідносин в матеріалах справи відсутні.

В квітні 2020 року позивачу виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 році в розмірі 3 160,00 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у виплаті грошової допомоги до 05 травня за 2020 року у розмірі, визначеному статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначено Законом України від 22.10.1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі також - Закон № 3551-XII).

Статтею 13 вказаного Закону № 3551-XII встановлені пільги особам з інвалідністю внаслідок війни.

Так, відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 3551-XII (в редакції Закону України від 25.12.1998 року №367-XIV «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Як визначено статтею 17 вищезгаданого Закону фінансування витрат, пов`язаних з введенням його в дію, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2008 року) частину четверту статті 13 Закону № 3551-XII викладено у новій редакції, за змістом якої, щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Надалі Законом України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 01.01.2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною першою статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Кабінетом Міністрів України кожного бюджетного року приймалися відповідні постанови з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів № 3551-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №122 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» (далі також - Постанова №122) установлено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах:

особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4120 гривень; II групи - 3640 гривень; III групи - 3160 гривень.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційним Судом України вказано у вищезазначеному рішенні, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551-XII, що суперечить принципу верховенства права, закріпленому у статті 8 Конституції України.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення, відповідно до частини другої статті 152 Конституції України.

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відтак, з 27.02.2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У даному випадку застосуванню підлягають положення статті 13 Закону № 3551-XII в редакції Закону України №367-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частиною четвертою якої встановлено виплату разової грошової допомоги до 05 травня особам з інвалідністю внаслідок війни 3-ї групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Тобто, при обчисленні суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідач має виходити з розміру мінімальної пенсії за віком, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено в 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року 2027, 00 гривень.

За таких обставин, з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня особі з інвалідністю внаслідок війни 3-ї групи у 2020 році становить 14 189,00 гривень.

Отже, виплата позивачу разової грошової допомоги у сумі 3 160 грн. не відповідає статті 13 Закону № 3551-XII та свідчить про порушення його прав на отримання цієї допомоги у належному розмірі.

При розгляді даної адміністративної справи судом враховано висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року у зразковій справі №440/2722/20.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із визначених у частині четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги у 2020 році слід застосовувати не Постанову №122, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Так, з доказів наявних у матеріалах справи, що також підтверджено й відповідачем у відзиві, останнім здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги за 2020 року позивачу як інваліду ІІІ групи в розмірі 3 160,00 грн.

Таким чином, бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020 рік є протиправною.

Разом з тим, суд зауважує, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати та нарахування щорічної разової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що підлягає виплаті особам з інвалідністю ІІ групи, в той час, як позивач має ІІІ групу інвалідності станом на день здійснення виплат, чого останнім не спростовано.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині розміру мінімальних пенсій за віком відповідно до доказів, наявних у матеріалах справи.

Враховуючи протиправність бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року як інваліду ІІІ групи, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як інваліду війни ІІІ групи в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком;

3. Зобов`язати Київській міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (03165, м. Київ, проспект Любомира Гузара, 7; ).

Повне судове рішення складено 31.08.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна