Справа № 520/4786/22
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

08 вересня 2022 року Справа № 520/4786/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати Наказ ГУНП в Харківській області від 01.03.2022 року за номером 130 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0003501, старшого інспектора сектору організації відбору управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, з 01.03.2022, без виплати грошового забезпечення з 24.02.2022;

- стягнути з відповідача за час вимушеного прогулу грошове забезпечення з усіма надбавками та доплатами.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона працювала в органах Національної поліції України з липня 2015 року. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Того ж дня її безпосередній керівник ( ОСОБА_2 ) повідомив, що усі жінки, які працюють разом із позивачем мають залишитися вдома та не приїжджати в будівлю ГУ НП у Харківській області. Стверджує, що ввечері 24.02.22 запитала у свого безпосереднього керівника інформацію щодо чинності її відпустки та дозвіл на виїзд до міста Києва, оскільки залишатися вдома вважала небезпечним. Зазначає, що нібито отримала дозвіл на виїзд до міста Києва, а відповіді щодо відпустки не отримала. Вранці 25.02.2022 позивач повідомила свого безпосереднього керівника про виїзд з міста Києва до західної частини України. Того ж дня позивачу телефонував ОСОБА_2 та запитав певну ідентифікуючу позивача інформацію та попередив про її звільнення. Після розмови позивач відчувала пригніченість та стурбованість не лише подіями, що виникли у зв`язку з російською агресією та небезпекою, але й повідомленням про її термінове звільнення та нерозумінням його підстав та мотивів. Згодом, 11.05.2022, позивач дізналася про своє звільнення, яке вважає незаконним з огляду на порушення порядку проведення службового розслідування. Стверджує, що відповідачем не враховано, що позивач могла виконувати свою роботу віддалено у будь-якому куточку світу. Також зазначала, що можливо вона була вагітна. Звертала також увагу на те, що її не було повідомлено про скасування її відпустки, яка мала розпочатися з 01.03.2022. Вказує, що право на відпустки, визначені Конституцією України не скасовувалися, а тому її протиправно звільнили у перший день її відпустки. Якщо б знала про скасування відпустки, то одразу би повернулася до міста та розпочала б виконувати свої посадові обов`язки. Вважає, що втручання у її приватне життя в результаті звільнення зі служби не можна вважати необхідним в демократичному суспільстві, в тому числі в період воєнного стану.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 10 ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

В подальшому, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2022, зокрема зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області направити відзив на позовну заяву від 05.07.2022 з доданими документами ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено позивачу строк, не більше трьох днів з дня отримання відзиву на позов, для надання до суду відповіді на відзив, надіславши відповідачу, третім особам копію відповіді на відзив та доданих до нього документів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач звільнена зі служби в органах поліції за грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, недотримання вимог статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції у частині відсутності на службі та невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України. Вказує, що позивач самовільно виїхала за межі Харкова, а в подальшому через Київ та Львівську область до Республіки Польща.

06.09.2022 року до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому викладено правову позицію позивача стосовно порушених відповідачем у відзиві на позову питань.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області з липня 2015 року.

Наказом ГУНП в Харківській області від 28.02.2022 № 408 «Про призначення та проведення службового розслідування» було призначено та проведено службове розслідування щодо позивача. Підставою для його проведення послугував рапорт начальника УКЗ ГУНП в Харківській області від 28.02.2022, в якому містилась інформація про відсутність старшого інспектора СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 на службі з 24.02.2022.

За результатами службового розслідування начальником ГУНП в Харківській області 28.02.2022 був затверджений висновок службового розслідування, а в подальшому підписаний наказ ГУНП в Харківській області від 28.02.2022 № 147, яким до старшого інспектора СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

В ході службового розслідування дисциплінарною комісією було встановлено, що з 24.02.2022 старший інспектор СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 на службу не виходить, у телефонній бесіді повідомила, що перетнула кордон України з Польською республікою та повертатись не збирається.

Опитаний начальник СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_2 пояснив, що з 24.02.2022 старший інспектор сектору організації відбору УКЗ ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 в умовах воєнного стану, відсутня на службі без поважних причин. 24.02.2022 о 15.00 капітан поліції ОСОБА_1 зателефонувала йому на мобільний телефон та повідомила, що залишає Харківський гарнізон на власному автомобілі, направляється в сторону Києва, повідомила, щоб її звільняли будь - яким шляхом, бо вона потім поновиться через суд, забере кошти за час вимушеного прогулу і звільниться за власним бажанням.

Про вказаний факт він доповів начальнику УКЗ ГУНП в Харківській області полковнику поліції ОСОБА_3 25.02.2022 о 8.20 в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомила, що залишає м. Київ разом зі своїм хлопцем та їде в бік польського кордону та, в подальшому, має намір залишити територію України.

26.02.2022 о 7.20 в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомила, що знаходиться у Львівській області, приблизно в 10 км від кордону з Польщею та планує разом із хлопцем його перетинати. 27.02.2022 капітан поліції ОСОБА_1 повідомила, що перетнула кордон України та знаходиться в Польщі.

Про зазначені події та не вихід на роботу без поважних причин капітана поліції ОСОБА_1 доповідалось т.в.о. начальника ГУНП в Харківській області полковнику поліції Володимиру Тимошку. Солодуха О.І. додав, що окрім телефонних бесід з останньою, в нього було листування в мессенджері "Telegram", де капітан поліції ОСОБА_1 також повідомляла що усвідомлює відповідальність у вигляді звільнення за своє рішення. До того ж виражала байдужість до цього, та казала що їй все одно що буде, бо вона все одно поновиться на посаді. Надати фотозображення вказаного листування технічної можливості ОСОБА_2 не має в зв`язку з тим, що капітан поліції ОСОБА_1 видалила чат скориставшись функцією "також видалити для ...". Вказана функція дозволяє видалити листування в обох користувачів за вимогою одного без підтвердження цього видалення іншим.

Опитаний начальник УКЗ ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_3 пояснив, що начальник сектору організації відбору УКЗ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_2 доповів йому особисто про те, що старший інспектор сектору організації підбору УКЗ ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 в умовах воєнного стану, відсутня на службі без поважних причин. 24.02.2022 о 15.00 капітан поліції ОСОБА_1 зателефонувала на мобільний телефон майору поліції ОСОБА_2 , начальнику сектору організації відбору УКЗ ГУНП в Харківській області та повідомила, що залишає Харківський гарнізон на власному автомобілі, направляється в бік Києва, щоб її звільняли будь - яким шляхом, бо вона потім поновиться через суд, забере кошти за час вимушеного прогулу і звільниться за власним бажанням. 25.02.2022 о 8.20 в телефонному режимі капітан поліції ОСОБА_1 повідомила майора поліції ОСОБА_2 , що залишає м. Київ разом зі своїм хлопцем і їдуть в сторону польського кордону та в подальшому будуть залишати територію України. 26.02.2022 о 7.20 в телефонному режимі капітан поліції ОСОБА_1 повідомила майора поліції ОСОБА_2 , що знаходиться у Львівській області, приблизно в 10 км. від кордону з Польщею та планує разом із хлопцем його перетинати. 27.02.2022 капітан поліції ОСОБА_1 повідомила майора поліції ОСОБА_2 , що перетнула кордон України та знаходиться в Польщі. Про зазначені події та не вихід на роботу без поважних причин капітана поліції ОСОБА_1 він доповів т.в.о. начальника ГУНП в Харківській області полковнику поліції Володимиру Тимошку шляхом подання письмового рапорту.

Вищевказані факти відсутності на службі та невиконання службових обов`язків капітаном поліції ОСОБА_1 було зафіксовано актом складеним 28.02.2022 та підписаним начальником УКЗ ГУНП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_3 , заступником начальника УКЗ ГУНП в Харківській області підполковником поліції Матвієнком А.О. та начальником СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області майором поліції Солодухою О.І..

Аналогічний акт про відсутність на службі та не виконання своїх службових обов`язків капітаном поліції ОСОБА_4 складено 28.02.2022 і дисциплінарною комісією у складі голови комісії - начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_5 та членами комісії: заступником начальника управління - начальником ВП УГІ ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_6 та заступником начальника управління- начальником ВСР УГІ ГУНП в Харківській області майором поліції Денисенком С.В.

Таким чином, службовим розслідування встановлено, що старший інспектор СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 з 24.02.2022 на службі відсутня. Поважних причин відсутності на службі з 24.02.2022 капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарною комісією не встановлено.

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог частини 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», в частині професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції та наказу ГУ НП в Харківській області від 15.08.2016 № 818, у частині дотримання правил внутрішнього розпорядку до старшого інспектора СОВ УКЗ ГУНП у Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На підставі висновків вказаного службового розслідування, проведеного щодо позивача, ухвалено наказ ГУНП в Харківській області від 01.03.2022 № 130 о/с, яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 01.03.2022 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, без виплати грошового забезпечення з 24.02.2022.

Вважаючи своє звільнення незаконним та протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам цієї справи, суд зважає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ (надалі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону).

Згідно з частиною першою статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

В силу пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Так, частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, серед іншого: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки. З метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), з вимогами яких, згідно з пунктом 4 розділу І, особу ознайомлюють під час прийняття на службу до поліції.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частини перша, третя, четверта та десята статті 14 Дисциплінарного статуту передбачають, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно частин першої, другої, четвертої, сьомої, десятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (надалі - Порядок проведення службових розслідувань).

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Так, згідно пунктів 7, 8 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.

Пунктом 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань передбачено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

З аналізу вищенаведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставою для призначення службового розслідування є повідомлення поліцейських, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.

Відповідно до матеріалів справи, на підставі рапорту начальника УКЗ ГУНП в Харківській області від 28.02.2022 за фактом відсутності старшого інспектора СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області капітана поліції Ляшенко О.В. на службі з 24.02.2022, начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області видано наказ № 515 від 28.02.2022 № 408 «Про призначення та проведення службового розслідування».

Так, згідно висновків службового розслідування судом встановлено, що на розгляд керівництву ГУНП в Харківській області подано рапорт начальника УКЗ ГУНП в Харківській області від 28.02.2022 за фактом відсутності старшого інспектора СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області капітана поліції Ляшенко О.В. на службі з 24.02.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введення, з цього приводу, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, воєнного стану в Україні наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171, - на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим поліцейські з 24 лютого 2022 року мали б знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки.

Відповідно до поданого начальником УКЗ ГУНП в Харківській області рапорту від 28.02.2022 його підлегла - старший інспектор СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області, капітан поліції, ОСОБА_1 була незаконно відсутня за місцем несення служби, безпосередньо не виконувала свої функціональні обов`язки, без погодження керівництва управління покинула межі дислокації підрозділу.

У ході проведення службового розслідування, актами про відсутність на службі та невиконання своїх службових обов`язків капітаном поліції ОСОБА_1 від 28.02.2022 встановлена її відсутність на службі в умовах воєнного стану. Також уповноважені особи відповідача неодноразово намагалися зв`язатися з позивачем, проте її мобільний телефон був відключений, за місцем її проживання вона була відсутня, що підтверджується відповідними рапортами, копії яких знаходяться у матеріалах цієї справи.

Так, як вже зазначалось судом, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан.

Разом з тим, не дивлячись на ведені вище обставини, позивач була відсутня на службі за місцем дислокації підрозділу та не виконувала свої функціональні обов`язки починаючи з 24.02.2022.

Відтак, проаналізувавши наведене з огляду на встановлені обставини в справі, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та неналежного проведення службового розслідування.

Судом достовірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи факт відсутності позивача на службі в робочий час в період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про неприбуття на службу без поважних причин позивача, починаючи з 24.02.2022, є обґрунтованим.

Доводи позовної заяви суд вважає цілком необґрунтованими з огляду на таке.

Щодо твердження позивача про можливість виконувати роботу віддалено як у межах України так і за кордоном, суд звертає увагу позивача на приписи п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону, відповідно до яких поліцейський зобов`язаний надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я. Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Аналіз вказаних приписів ст. 18 Закону у поєднанні з приписами Указу Президента України від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 та інших нормативно-правових актів, пов`язаних із введенням воєнного стану свідчить, що усі працівники поліції з 24 лютого 2022 року мали б знаходитися за місцем дислокації підрозділу та вести посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим та надавати будь-яку визначену чинним законодавством допомогу будь-якій особі.

При чому, суд зауважує, що незалежно від посади проходження служби в органах Національної поліції України, позивач є капітаном поліції.

Позивач у своєму позові не пояснила яким чином вона, будучи капітаном поліції, збиралася у дистанційному режимі, в межах Харківського гарнізону, вживати необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, тощо.

Щодо надання відпустки позивачеві з 01.03.2022, суд зазначає, що в матеріалах справи наявний витяг з наказу відповідача № 127о/с від 24.02.2022 про скасування відпусток, зокрема, позивача, обґрунтований крайньою необхідністю на підставі ч. 11 ст. 93 Закону. Очевидно, що з крайньою необхідністю скасування наказу про відпустку позивача пов`язано введення в Україні воєнного стану. На переконання суду, позивач, маючи повну юридичну освіту, проходячи службу в органах поліції в управлінні кадрового забезпечення у званні капітана поліції мала б розуміти, що у разі введення в Україні воєнного стану скасовуються будь-які відпустки працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та інших осіб, які виконують функції із забезпечення правопорядку, захисту суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки тощо. При цьому, позивач, станом на момент втечі зі служби (24.02.2022) поближче до кордону із Республікою Польща, а за інформацією відповідача за межі такого кордону, не перебувала у відпустці.

Отже, посилання позивача на те, що у випадку її повідомлення про скасування відпустки, то одразу би повернулася до міста та розпочала б виконувати свої посадові обов`язки, з огляду на встановлені обставини, суд сприймає критично.

Щодо твердження позивача про те, що: втручання у її приватне життя в результаті звільнення зі служби не можна вважати необхідним в демократичному суспільстві, суд зазначає, що таке втручання в цьому випадку є цілком легітимним, оскільки позивач, нехтуючи своїми обов`язками та присягою, лише з метою самозахисту, покинула своїх колег та інших осіб, яким була зобов`язана надавати посильну допомогу, бути готовою до виконання завдань, необхідних для захисту безпеки населення та інтересів держави.

Посилання на відсутність у позивача військового звання та непроходження нею військової служби не звільняє її від виконання обов`язків поліцейського та дотримання присяги.

Посилання позивача на вагітність суд не бере до уваги, оскільки нею не надано жодних доказів вагітності та її обізнаності з цим фактом станом на 24.02.2022.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити й те, що у рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: «У Доповіді "Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини».

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника національної поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів національної поліції з боку суспільства.

Верховний Суд в постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 зазначив, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд також зазначає, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні рішення є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі з 24.02.2022 позивачем не наведено, а судом під час розгляду справи таких обставин не встановлено.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи всі вищенаведені в сукупності обставини справи, пояснення сторін, а також надані докази, суд дійшов висновку, що до старшого інспектора СОВ УКЗ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , яка порушила вимоги частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», - правомірно застосовані наслідки дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування Наказу ГУНП в Харківській області від 01.03.2022 за номером 130 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0003501/, старшого інспектора сектору організації відбору управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, з 01.03.2022, без виплати грошового забезпечення з 24.02.2022 задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення зі служби, відтак підстави для задоволення таких позовних вимог також відсутні.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 08.09.2022.

Суддя Супрун Ю.О.