Справа № 440/11147/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 р. Справа № 440/11147/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/11147/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства Внутрішніх справ України, щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 від 10.09.2021 поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ШИ-13056707 з урахуванням вимог ст. 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України від 07.02.2008 N 109/2008 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування»;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства Внутрішніх справ України, щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 10.09.2021 поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ШИ-13056707 з урахуванням вимог ст. 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України від 07.02.2008 N 109/2008 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування»;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства Внутрішніх справ України, щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, звернення ОСОБА_1 реєстраційний № ШИ-13056707 від 10.09.2021 до повноважень якої входить вирішення викладених питань у зверненні - згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Міністерство Внутрішніх справ України, повторно розглянути звернення ОСОБА_1 , реєстраційний № ШИ-13056707 від 10.09.2021, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановлених судом та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

- прийняти рішення з урахуванням наданої ним практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів та захистити його порушені права на Національному рівні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо належного надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 10.09.2021.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10.09.2021 №ШИ-13056707 із наданням відповіді у розрізі кожного із поставлених у зверненні питань у порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян".

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що предметом оскарження у зверненні позивача були дії працівників МВС України, які пов`язані з необхідністю, на думку позивача, виплати одноразової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 та виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 по справі № 554/5683/17. В свою чергу, відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження». Звернення позивача від 10.09.2021 було уважно розглянуто та 16.09.2021 на адресу позивача було направлено вичерпну письмову відповідь (лист ДФОП МВС України від 16.09.2021 за вих. № Ш-24011/15), що підтверджується штрихкодом на копії електронного листа - відповіді. Як йдеться зі змісту відповіді (лист від 16.09.2021 № Ш-24011/15) у абзаці 2 повідомлено, що МВС України на виконання вищезазначеної постанови суду розглянуто матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та 24.12.2020 прийнято відповідне рішення та затверджено висновок про відмову в призначенні ОСОБА_1 , як поліцейському, одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 2 групи інвалідності.

Крім того зазначив, що суд першої інстанції не врахував тих обставин справи, що звернення від 10.09.2021 № ШИ-13056707 стосується виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 по справі № 554/5683/17, не надав належної оцінки та не врахував те, що постановою державного виконавця від 29.10.2020 відновлено виконавче 1 провадження № 56466467, тобто наразі триває завершальна стадія судового провадження. При цьому, заборона втручання у такі правові відносини прямо встановлена Конституцією України, КАС України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про виконавче провадження».

Таким чином, МВС України діяло на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому права позивача не були порушені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 10.09.2021 ОСОБА_1 через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади звернувся до Директора Департаменту фінансово-облікової політики МВС України Шевніна С.М. із заявою (номер реєстрації ШИ-13056707), у якій зазначив про невиконання МВС України постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі №554/5683/17 в частині прийняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Посилаючись на рішення ЄСПЛ, ОСОБА_1 вимагав забезпечити виплату одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ №850, а також вимагав провести перевірку по кожному факту окремо та ініціювати притягнення до відповідальності винних працівників МВС України та їх керівників за порушення його прав щодо невиконання рішення суду та незатвердження висновку й невиплату одноразової грошової допомоги, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з проведенням службових перевірок по вказаному факту з наданням їх копій.

Листом від 16.09.2021 за вих. №Ш-24011/15 Департамент фінансово-облікової політики МВС України проінформував ОСОБА_1 , що МВС України, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №554/4569/20 та постанови державного виконавця від 21.10.2020 про відновлення виконавчого провадження №56466467, з виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, розглянуто матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. За результатами розгляду матеріалів у МВС 24.12.2020 затверджено висновок про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності. Зазначив, що вищезазначене рішення суду Міністерством фактично виконано 24.12.2020 відповідно до встановлених судом зобов`язань.

Посилаючись на неналежний розгляд та незабезпечення належного розгляду МВС України звернення ОСОБА_1 від 10.09.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині задоволення позовних вимог.

Так, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що МВС України звернення ОСОБА_1 від 10.09.2021 розглянуто у належний спосіб не було, а відповідь листом від 16.09.2021 за вих. №Ш-24011/15 не містить рішень відповідача по суті звернення, тому не є рішенням про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні. З урахуванням наведеного, суд, керуючись приписами частини другої статті 9, пункту 10 частини другої статті 245 КАС України, з метою повного та всебічного захисту прав позивача, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 10.09.2021 та зобов`язати МВС України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10.09.2021 № ШИ-13056707 із наданням відповіді у розрізі кожного із поставлених у зверненні питань у порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян".

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян".

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Як свідчать матеріали справи 10.09.2021 ОСОБА_1 через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади звернувся до Директора Департаменту фінансово-облікової політики МВС України Шевніна С.М. із заявою (номер реєстрації ШИ-13056707), у якій зазначив про невиконання МВС України постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі №554/5683/17 в частині прийняття рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Посилаючись на рішення ЄСПЛ, ОСОБА_1 вимагав забезпечити виплату одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ №850, а також вимагав провести перевірку по кожному факту окремо та ініціювати притягнення до відповідальності винних працівників МВС України та їх керівників за порушення його прав щодо невиконання рішення суду та незатвердження висновку й невиплату одноразової грошової допомоги, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з проведенням службових перевірок по вказаному факту з наданням їх копій.

Листом від 16.09.2021 за вих. №Ш-24011/15 Департамент фінансово-облікової політики МВС України проінформував ОСОБА_1 , що МВС України, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №554/4569/20 та постанови державного виконавця від 21.10.2020 про відновлення виконавчого провадження №56466467, з виконання виконавчого листа №554/5683/17, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, розглянуто матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. За результатами розгляду матеріалів у МВС 24.12.2020 затверджено висновок про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності. Зазначив, що вищезазначене рішення суду Міністерством фактично виконано 24.12.2020 відповідно до встановлених судом зобов`язань.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Дослідивши зміст поданої позивачем заяви, колегія суддів дійшла до висновку, що викладені у ній вимоги фактично стосуються та пов`язані з невиконанням Міністерством внутрішніх справ України постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 по справі 554/5683/17, яка набрала законної сили, та яка з урахуванням висновків, що були викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 р. по справі № 554/4569/20 має бути виконана відповідачем не інакше, як шляхом прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю 2-ї групи у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Таким чином, вимоги поданої позивачем заяви фактично стосуються питань встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, яке набрало законної. При цьому, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги позивача стосуються питань надання оцінки діям суб`єкта владних повноважень (його посадових осіб) щодо розгляду звернення, зміст якого, в свою чергу, стосується питань надання оцінки діям суб`єкта владних повноважень (його посадових осіб) щодо виконання (невиконання) судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, суд вважає, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

Крім того, як вказувалося вище, приписи Закону України "Про звернення громадян" взагалі не поширюються на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, Кодексом адміністративного судочинства України (ч. 1 ст. 12 цього Закону). У зв`язку з цим, у відповідача були відсутні підстави розглядати подану позивачем заяву в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року по справі № 440/11147/21 в частині задоволення позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по справі № 440/11147/21 - скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по справі № 440/11147/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко