Справа № 640/29340/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Київ № 640/29340/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у письмовому порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною та скасування постанови від 05.09.2019 року у ВП № 51201633 про стягнення виконавчого збору в розмірі 697073,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність та наявність підстав для скасування постанови державного виконавця про стягнення з позивача виконавчого збору, з урахуванням того, що у виконавчому провадженні державний виконавець заборгованість не стягнув, крім того, зазначено про те, що на момент звернення до суду, з позивача вже стягнуто основної винагороди приватного виконавця за виконавчим листом.

Ухвалами суду від 22.10.2021 року та 25.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

На виконання вимог зазначеної ухвали, на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками до неї.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження в справі та призначено судове засідання на 16.12.2021. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк».

Також, ухвалою суду витребувано у відповідача завірені належним чином матеріали ВП № 51201633.

16.12.2021 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою представників сторін.

16.12.2021 від відповідача на виконання вимог ухвали суду, надійшли матеріали ВП № 51201633, при цьому, відзив на позовну заяву не надходив, як і не надходили письмові пояснення щодо спору від третьої особи, з огляду на що, суд 10.02.2022 вирішив розглянути спір у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як вбачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 є громадянином Литовської Республіки.

25.05.2016 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (наразі - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції) відкрив виконавче провадження за № 51201633 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 6970737,79 грн. за виконавчим листом Обухівського районного суду Київської області № 372/3224/15 від 22.04.2016 р.

23.08.2019 до відділу ДВС надійшла заява про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

05.09.2019 державним виконавцем відділу ДВС на підставі вищевказаної заяви стягувача, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

05.09.2019 державний виконавець виніс постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 697073,79 грн., на підставі якої, прийнято також і постанову про відкриття виконавчого провадження № 59982956.

Крім того, 05.09.2019 державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 1500,00 грн., на підставі якої відкрито провадження у виконавчому провадженні № 59982880. Позивач зазначає, що зазначена сума була сплачена позивачем.

06.09.2019 стягувач звернувся до приватного виконавця виконавчого органу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича із заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь банка 6970737,79 грн. за виконавчим листом Обухівського районного суду Київської області № 372/3224/15 від 22.04.2016.

06.09.2019 приватним виконав було відкрито виконавче провадження № 59990052 та винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 697737,79 грн.

18.11.2019 проведені електронні торги та реалізоване майно, що перебувало в іпотеці у стягувача.

02.12.2019 приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження 7051,76 грн.

02.12.2019 розпорядженням № 59990052 приватного виконавця, грошові кошти в сумі 7336219,20 грн., що надійшли при реалізації предмета іпотеки в рамках виконавчого провадження № 59990052 були перераховані: 7228,37 грн. - компенсація витрат виконавчого провадження; 6662718,94 грн. - часткова сплата боргу стягувачу; 666271,89 грн. - основна винагорода приватного виконавця.

05.02.2020 приватний виконавець на підставі заяви стягувача виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню, з урахуванням того, що під час виконавчого провадження, державним виконавцем так і не було досягнуто його результатів - стягнення боргу з боржника.

Наведене і зумовило звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до норм статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно норм статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII, встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

У даному випадку, 25.05.2016 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (наразі - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції) відкрив виконавче провадження за № 51201633 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 6970737,79 грн. за виконавчим листом Обухівського районного суду Київської області № 372/3224/15 від 22.04.2016 р.

Положеннями частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження, передбачалось, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Проте, суд звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року, були внесені зміни до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно внесених згідно із Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, змін до частини 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Крім того, внесеними змінами передбачено прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Так, згідно приписів частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року).

Згідно змісту частини 4 статті 27 Закону, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

З наведеного слідує, що після внесення Законом від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року, змін до Закону України "Про виконавче провадження", умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, початок примусового виконаннярішень Закон України "Про виконавче провадження"у такій редакції пов`язує саме з відкриттям виконавчого провадження.

У свою чергу, суд бере до уваги й те, що редакції Закону України "Про виконавче провадження", до внесення зазначених змін передбачала можливість стягнення виконавчого збору саме у разі фактичного виконання виконавчого документу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Статтею 40 Закону № 1404-VIII, передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, згідно частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432; в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 8 розділу III Інструкції, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Вищевказаними нормами передбачено обов`язок державного виконавця після повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його заяви, приймати постанову про стягнення виконавчого збору.

У свою чергу, з аналізу норм частини 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Як зазначалось вище, частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, чинній з 28 серпня 2018 року передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ, в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (станом на час відкриття виконавчого провадження №56307643), зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

При цьому, за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Враховуючи те, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, погіршили становище позивача, як боржника, оскільки виконавче провадження розпочато під час дії попередньої редакції статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, оскільки доказів зворотного відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що належить до стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 29 липня 2020 року у справі № 1340/5050/18.

До того ж, у даному випадку, 06.09.2019 стягувач, після повернення державним виконавцем виконавчого листа, звернувся до приватного виконавця виконавчого органу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича із заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь банка 6970737,79 грн. за виконавчим листом Обухівського районного суду Київської області № 372/3224/15 від 22.04.2016, а 02.12.2019 розпорядженням № 59990052 приватного виконавця, грошові кошти в сумі 7336219,20 грн., що надійшли при реалізації предмета іпотеки в рамках виконавчого провадження № 59990052 були перераховані як виконавцю так і стягувану. 05.02.2020 приватний виконавець на підставі заяви стягувача виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Підсумовуючи, суд вважає, що виконавчий збір, нарахований за оскаржуваною постановою є необґрунтованим, позаяк, в рамках виконавчого провадження № 51201633, що перебувало в провадженні у відповідача, не було стягнуто заборгованість з позивача за виконавчим листом, тобто, не було досягнуто результатів виконавчого провадження, натомість, в рамках виконавчого провадження (у приватного виконавця) № 59990052, з позивача було стягнуто як заборгованість, так і основну винагороду приватного виконавця в сумі 666271,89 грн.

Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки оскаржуваною постановою з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягала стягненню, а відповідачем не доведено стягнення з позивача коштів в рамках виконавчого провадження, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про те, що спірна постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не відповідає визначеним частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України критеріям, а відтак, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

За наслідком розгляду даного спору, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, у відповідності до норм ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255, 287 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 05.09.2019 у ВП № 51201633 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 697073,79 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень)

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, 02022, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 15).

Суддя В.І. Келеберда