Справа № 320/4081/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відвід (самовідвід) судді

06 вересня 2022 року 320/4081/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., за участю секретаря судового засідання Янкового Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід судді Горобцової Я.В. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до міського голови міста Бровари Сапожка Ігоря Васильовича, Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської міської ради Київської області, в якому позивач, з урахуванням заяви щодо усунення недоліків позовної заяви від 14.08.2019, просить суд:

1. Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області пов`язані із прийняттям пункту 2 рішення від 24.01.2019 № 1255-52-07 Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою у зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України та порушення терміну розгляду заяви позивача від 09.11.2018;

2. Скасувати пункт 2 рішення міської ради від 24.01.2019 № 1255-52-07 Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою, розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 від 09.11.2018 № 11-16-2/8091, № 11-16-2/8092, яким вирішено відмовити у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га у зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України;

3. Зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 09.11.2018 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог пункту 2, пункту 6 частини шостої статті 34 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні, Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996, рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018, справа № 1-11/2018 (3830/15);

4.Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям пункту 2 рішення міської ради від 28.02.2019 № 1311-53-07 Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою у зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України;

5. Скасувати пункт 2 рішення міської ради від 28.02.2019 № 1311-53-07 Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою, розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 28.01.2019 № 9-5-Л-186, № 9-5-Л-187, яким вирішено відмовити у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га у зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України;

6. Зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 28.01.2019 № 9-5-Л-186, № 9-5-Л-187 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва відповідно до вимог пункту 2, пункту 6 частини шостої статті 34 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні, Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996, рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018, справа № 1-11/2018 (3830/15);

7. Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані з прийняттям пункту 2 рішення міської ради від 30.05.2019 № 1444-56-07 Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою у зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України та порушення терміну розгляду заяв позивача від 14.03.2019 № 11-16-2/2273, № 11-16-2/2274;

8. Скасувати пункт 2 рішення міської ради від 30.05.2019 № 1444-56-07 Про відмову у наданні дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою, розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 14.03.2019 № 11-16-2/2273, № 11-16-2/2274, яким вирішено відмовити у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га у зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України;

9. Зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 14.03.2019 № 11-16-2/2273, № 11-16-2/2274 про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог пункту 2, пункту 6 частини шостої статті 34 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні, Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15.04.1994, яка ратифікована Україною 26.04.1996, рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018, справа № 1-11/2018 (3830/15);

10. Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області щодо відмови розглянути на сесії міської ради від 24.01.2019, від 28.02.2019 та від 30.05.2019 заяв позивача від 09.11.2018, від 28.01.2019, від 14.03.2019, незважаючи на твердження , що на сесію міської ради виносилися заяви позивача, а той час як на сесіях розглядалися проекти рішень міської ради, які не мають жодного відношення до заяв позивача;

11. Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області щодо вимагання до заяв позивача від 09.11.2018, від 28.01.2019 та від 14.03.2019 надання проектів землеустрою, що не передбачено чинним законодавством, та законами, на підставі яких позивач звертався до відповідача;

12. Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області щодо порушення статей 15, 20 Закону України Про звернення громадян, яка розглянула заяви ОСОБА_1 від 09.11.2018, від 28.01.2019 та від 14.03.2019 за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та за відмову керівника органу влади або в.о. керівника органу влади, розглянути заяви позивача особисто;

13. Зобов`язати Броварську міську раду розглянути заяви позивача від 09.11.2018, від 28.01.2019, від 14.03.2019, уповноваженою особою (міським головою або в.о. міського голови м. Бровари) Броварської міської ради Київської області особисто та в присутності позивача;

14. Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області за зміну підстав звернення позивача щодо відведення земельної ділянки, викладених у заявах від 09.11.2018, від 28.01.2019, від 14.03.2019 та примушування надати проект землеустрою до заяви, який не передбачений законодавством про відведення земельної ділянки, відповідно заяв позивача;

15. Зобов`язати Броварську міську раду Київської області усунути недоліки при розгляді звернень громадян відповідно до Закону України Про звернення громадян, провести службову перевірку та встановити ким, де і коли було змінено підстави звернення ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки в заявах від 09.11.2018, від 28.01.2019, від 14.03.2019 та встановити хто примушує позивача надавати документи, які не передбачені законодавством при відведенні земельної ділянки;

16. Зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 в розмірі 2 000 000 грн. (два мільйони гривень) та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2 000 000 грн. (два мільйони гривень);

17. Зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 у розмірі 2 000 000 грн. (два мільйони гривень) та стягнути з відповідача кошти в розмірі 2 000 000 грн. (два мільйони гривень);

18. Зобов`язати Броварську міську раду Київської області надати звіт про виконання судового рішення згідно статті 129-1 Конституції України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Лапій С.М.) від 05.08.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду (суддя Лапій С.М.) від 02.09.2019, яка постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 залишена без змін, повернуто позовну заяву позивачу.

Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 скасовано, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

До Київського окружного адміністративного суду справа надійшла 04.01.2021.

Ухвалою суду (суддя Лапій С.М.) від 22.01.2021 цю справу прийнято до провадження.

Ухвалою суду (суддя Лапій С.М.) від 22.01.2021 задоволено заяву про самовідвід судді Лапія С.М.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 320/4081/19 проведено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Внаслідок автоматизованого розподілу 25.01.2021 матеріали справи були передані для розгляду судді Горобцовій Я.В.

Ухвалою суду від 02.02.2021 справу прийнято до свого провадження, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 22.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 22.03.2021.

У судовому засіданні 06.09.2022 позивач заявив відвід головуючому судді Горобцовій Я. В. В обґрунтування заяви про відвід зазначив, що він на електронну адресу суду надіслав пояснення по справі. У відповідь йому надійшов лист з офіційної адреси суду без підпису уповноваженого працівника, відповідно до якого йому відмовлено у реєстрації його заяви через відсутність ЕЦП. Вказана заява до матеріалів справи не долучена. У зв`язку з цим позивач подав на електронну адресу суду заяву про проведення службового розслідування, про результати якого його більше двох місяців не повідомили. Вважає, що суддею допущено бездіяльність щодо не проведення службового розслідування. Також позивач вважає, що головуючий суддя втручається в систему автоматизованого розподілу справ. Окрім того, на думку позивача головуючий суддя не є неупередженим у розгляді даної справи, оскільки за наслідками розгляду клопотань про притягнення відповідачів до відповідальності та накладення на останніх штрафу відмовляє у задоволенні таких клопотань.

Заслухавши пояснення позивача, суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Приписами ч. 3 ст. 40 КАС України передбачено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Статтею 10 Загальної декларації з прав людини та частиною 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права гарантовано право кожної особи на розгляд її справи компетентним незалежним та неупередженим судом у встановленому законом порядку. Незалежне суддівство є відповідальним за належну реалізацію цього права. Незалежність суддів передбачає, що судді повинні приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-якого втручання, прямого або непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" 23 лютого 2006 р. № 3477-IV встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі П`єрсак проти Бельгії ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії ЄСПЛ" вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 р., п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного ст. 8 КАС України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

При вирішенні питання про відвід суд у даному випадку також враховує право позивача на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема, у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі.

Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд, а тому незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Щодо посилань позивача на порушення судею правил реєстрації вхідної кореспонденції, суд зазначає таке.

Відповідно до Розділу 2 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України канцелярія щоденно протягом робочого часу суду забезпечує прийняття та реєстрацію документів, що подаються до відповідного суду.

Після отримання кореспонденції здійснюється попередній розгляд документів для відокремлення таких, що потребують обов`язкового розгляду керівництвом суду або структурними підрозділами апарату суду.

Реєстрації підлягають вхідні, вихідні та внутрішні документи (довідки, доповідні записки, заяви, протоколи засідань зборів суддів, тощо).

Згідно з пунктом 59 Розділу IV Перехідні положення Положення про ЄСІТС до початку функціонування всіх підсистем (модулів ЄСІТС) процесуальні та інші документи можуть подаватись до суду в електронній формі з використанням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Відповідно до п.14 Розділу 2 Інструкції документи, які отримано від учасників судового процесу або їх представників, безпосередньо під час судового засідання за резолюцією судді (судді-доповідача) передаються для реєстрації до канцелярії суду не пізніше наступного робочого дня, після чого долучаються до матеріалів справи.

Отже, питання реєстрації вхідної кореспонденції належить до обов`язків канцелярії суду. Суддя може дізнатись про первинне надходження документу у справі лише, якщо такий документ подано безпосередньо під час судового засідання.

Підстави для відводу суддів визначені ст. ст. 36, 37 КАС України.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Аналіз зазначеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що у даному випадку підставою для відводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи заінтересованості судді. Згідно з зазначеними нормами, унеможливлюється участь судді у розгляді справи за наявності в учасника судового розгляду будь-яких сумнівів щодо його неупередженості.

Згідно з вимогами частини третьої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, з метою ствердження засад незалежності суду та основоположних принципів адміністративного судочинства заявлений відвід слід задовольнити.

Частиною другою статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

З метою уникнення будь-яких спроб посягань учасників судового процесу у справі на гарантії дотримання судом принципів законності, неупередженості та об`єктивності, зважаючи на те, що вказані обставини в подальшому можуть призвести до ускладення розгляду справи та вирішення спору по суті, так як повне, всебічне та ґрунтовне з`ясування обставин справи можливе лише за умови взаємної довіри та поваги при комунікації між судом та учасниками справи, суддя Горобцова Я. В. вважає, що існують визначені статтею 36 КАС України підстави, які виключають можливість її участі у розгляді адміністративної справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини не свідчать про необ`єктивність чи заінтересованість судді Горобцової Я. В. при розгляді даної справи, разом з тим, з метою усунення будь-яких сумнівів стосовно упередженості судді, суд вважає за можливе задовольнити заяву про відвід.

Отже, справу слід передати на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Керуючись статтями 39, 40, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Горобцової Я.В. в адміністративній справі №320/4081/19 задовольнити.

Передати справу для визначення складу суду згідно з ч.1 ст. 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення. Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя Я.В. Горобцова