Справа № 440/13239/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 р. Справа № 440/13239/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 03.12.21 року по справі № 440/13239/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо виключення з стажу позивача, як судді часу проходження військової служби та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі протиправними;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.03.2021 р. №60 щодо виключення з стажу позивача, як судді часу проходження військової служби з 22.10.1979 р. по 27.10.1981 р. (2 роки 0 місяців 6 днів) та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладні, а саме: на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1984 р. по 30.06.1989 р. (2 роки 5 місяців 15 днів) зарахованих до стажу судді на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.01.2017 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 01 травня 2021 року у розмірі 66% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням часу проходження військової служби з 22.10.1979 р. по 27.10.1981 р. (2 роки 0 місяці 6 днів) та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а саме: на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1984 р. по 30.06.1989 р. (2 роки 5 місяців 15 днів) зарахованого до стажу судді на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.01.2017 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року у справі № 440/13239/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про розмір суддівської винагороди від 27 лютого 2020 року №02/856/2020 в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум..

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року у справі № 440/13239/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 р. (далі Закон № 1402-VIII), тому довічне грошове утримання судді у відставці обчислено в розмірі 56 % від суми суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про розмір суддівської винагороди від 27 лютого 2020 року №02/856/2020. Відповідач вважає, що висновки суду першої інстанції щодо можливості застосування при визначенні стажу роботи на посаді судді приписів законодавства, яке втратило чинність, а не Закону № 1402-VIII, таким що порушують норми матеріального права.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є суддею у відставці Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, що підтверджується посвідченням судді у відставці № 01861.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 січня 2017 року у справі №539/3803/16-а позов ОСОБА_1 до Лубенського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Лубенського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Лубенське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці - 2 роки 0 місяців 6 днів проходження строкової військової служби у рядах Радянської Армії, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка - 2 роки 5 місяців 15 днів, здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19.09.2016 року з врахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 440/4371/20, судом встановлено, що з 01.01.2020 р. відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2020 р. №02/231/2020, у якій зазначено, що станом на 01.01.2020 р. суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 47295 грн.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою від 28.02.2020 р. про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 27.02.2020 р. №02/856/2020, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказана довідка видана позивачу відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, про те, що станом на 18.02.2020 р. суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 94590,00 грн., у тому числі: 1. Посадовий оклад - 63060,00 грн.; 2. Доплата за вислугу років (50%) - 31530,00 грн.; 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 00,00 грн.; 4. Доплата за науковий ступінь - 00,00 грн.; 5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 00,00 грн.; 6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 00,00 грн.

03.03.2020 р. відділом з питань перерахунків пенсій №11 управління застосування пенсійного законодавства Головне управління ПФУ в Полтавській області прийнято рішення №32 про відмову позивачу в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 28.02.2020 р. на підставі довідки територіального управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 27.02.2020 р. №02/856/2020 у зв`язку з відсутністю у чинному законодавстві правових норм щодо порядку проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з рішенням Конституційного суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Позивач не погодився рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №11 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №32 від 03.03.2020 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання гр. ОСОБА_1 на підставі заяви від 28.02.2020 р. та довідки про розмір суддівської винагороди від 27.02.2020 р. №02/856/2020, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. у справі № 440/4371/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Лубенського відділу з питань перерахунків пенсій №11 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №32 від 03 березня 2020 року про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці гр. ОСОБА_1 на підставі заяви від 28 лютого 2020 року та довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про розмір суддівської винагороди від 27 лютого 2020 року №02/856/2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 27 лютого 2020 року №02/856/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання рішення суду від 30.09.2020 р. у справі № 440/4371/20 Головне управління ПФУ в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року виходячи з 56 відсотків суддівської винагороди судді.

Не погодившись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо виключення з стажу позивача, як судді часу проходження військової служби та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі є протиправними, тому здійснюючи з 19 лютого 2020 року позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач діяв не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VI1 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів дослідивши доводи апеляційної скарги, зазначає, що відповідач визнає право позивача на отримання довічного грошового утримання відповідно до ст. 142 Закону №1402-VIII, проте не погоджується з розміром відсотків, з яких має обчислюватися сума довічного грошового утримання, де позивач наполягає на необхідності застосування норм закону, який діяв на момент призначення йому довічного утримання (66 %), а відповідач стверджує, що застосуванню підлягають норми чинного Закону №1402-VI, при цьому до стажу роботи має зараховуватися лише час фактичного виконання позивачем обов`язків судді без врахування будь-яких інших періодів трудової діяльності позивача (56 %). Отже, щодо наведених доводів колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. у справі № 440/4371/20, яке набрало законної сили 23.11.2020 р., зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 27 лютого 2020 року №02/856/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Однак відповідач на виконання рішення суду власним рішенням від 19.03.2021 р. №60 здійснив перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 виходячи з розрахунку лише 56% від суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 27 лютого 2020 року №02/856/2020.

До 18.02.2020 р. в Законі №1402-VIII діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з 18.02.2020 р. в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 1402-VIII, як і раніше Законом № 2453-VI передбачено виплату пенсії або за вибором судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію.

Закон № 2453-VI втратив чинність, натомість, діючим Законом № 1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 142).

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому за Законом №2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII. Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обчислення щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обчислення грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом №1402-VIII, а розмір відсотку - за Законом №2453-VI).

Колегія суддів зазначає, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач за Законом №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07.07.2010 №2453-VI.

Таким чином, застосуванню під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області від 27 лютого 2020 року №02/856/2020 підлягали приписи статті 142 чинного Закону №1402-VIII.

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/856/2020 від 27.02.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (надалі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного Закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

Тож до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене вище, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Колегія суддів зазначає, що тривалість стажу роботи на посаді судді позивача 23 роки 7 місяців 24 дні, не оспорюється відповідачем.

Водночас у даному випадку спірним є зарахування до стажу позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі (з 22.10.1979 року по 27.10.1981 року (2 роки 0 місяців 6 днів) з 01.08.1984 року по 30.06.1989 року (2 роки 5 місяців 15 днів), та календарний період проходження строкової військової служби з урахуванням врахованого відповідачем суддівського стажу 23 роки 7 місяців 24 дні.

Разом з тим, постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 січня 2017 року у справі №539/3803/16-а зобов`язано Лубенське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці - 2 роки 0 місяців 6 днів проходження строкової військової служби у рядах Радянської Армії, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка - 2 роки 5 місяців 15 днів, здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19.09.2016 року з врахуванням фактично виплачених сум.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо виключення з стажу позивача, як судді часу проходження військової служби та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі є протиправними.

Аналізуючи наведене правове регулювання, колегія суддів вважає, що стаж роботи на посаді судді в загальному розмірі складає 28 років 3 місяці 15 дні, що дає право на перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 р. згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про розмір суддівської винагороди від 27 лютого 2020 року №02/856/2020 в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відсотків за 20 років + 16 відсотків (2% х 8 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 28 роки 3 місяці 15 днів, що надає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 16 % (2% х 8 роки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює відзив на позов, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено, в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року у справі № 440/13239/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 по справі № 440/13239/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський