Справа № 640/19442/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Київ № 640/19442/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку паспортів громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області оформити та видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку паспортів громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що сину позивача виповнилося 14 років, а їй потрібно було вклеїти фото в 45 років, що стало підставою для звернення до відповідача із заяво про видачу паспорту. Зважаючи на власні переконання у позивачки та її сина щодо недопустимості отримання паспорту-пластику, так як вони є православними християнами, то вони звернулися до відповідача із заявами про отримання паспорту-книжечки, однак отримали відмову. Позивачка вважає, що відмова відповідача грубо і безпідставно порушує законні права та інтереси як її так і дитини, що слугувало підставами для звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

14 вересня 2020 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року відкрито провадження в справі зі здійсненням розгляду справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, надати до суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

Копію ухвали та позовні матеріали представником відповідача отримано 16 жовтня 2020 року, про що свідчить розписка, яка долучена до матеріалів справи.

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України та 20 жовтня 2020 року подав до суду відзив, в якому зазначено про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають законодавству з тих підстав, що чинним законодавством України встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки. Окрім того, на момент звернення до суду син позивача не досягнув 16-років, що слугувало б підставами для видачі паспорта, а отому звернення до суду є передчасним. Відповідачем також зауважується, що позивачка до Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області не зверталася, та рішення про відмову не приймалося, а тому відповідачем не було порушено прав та законних інтересів позивача та її сина. Вказані обставини є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

27 жовтня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача в якій зазначено про те, що до Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області вони зверталися, проте їм було відмовлено в усній формі. В подальшому позивачка направила рекомендованого листа, які повернувся у зв`язку з відмовою адресата отримувати вказаний лист. Вказані обставини підтверджуються доказами, долученими до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

Сину позивачки ОСОБА_2 виповнилося 14 років, тобто настав юридичний факт для отримання ним паспорту громадянина України.

Позивачка та її син мають власні переконання щодо недопустимості отримання паспорту-пластику, оскільки є православними християнами, а тому вона звернулась до Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в інтересах її неповнолітнього сина особисто за місцем проживання щодо отримання паспорту у формі книжечки.

Однак, як зазначає позивачка, нею було отримано відмову.

Позивачем було написано заяву щодо оформлення паспорту у формі книжечки з описом і повідомленням про вручення, яку направлено рекомендованим листом на адресу Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, однак вказаний лист повернуто у зв`язку з відмовою адресата від його отримання.

Окрім того, позивачка і собі бажала отримати паспорт-книжечку, бо їй потрібно було вклеїти фото у 45 років, проте вона також отримала відмову з повідомленням про можливість отримання виключно ІД паспорта.

Позивачка вважає що відповідач своєю відмовою грубо і безпідставно порушує законні права та інтереси її дитини, сім`ї, а тому вказані обставини є підставами для визнання відмови протиправною та зобов`язання відповідача до вчинення дії.

Відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що з прийняттям Кабінетом Міністрів України 25 березня 2015 року постанови № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного Опису та порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», яка набрала чинності 01 листопада 2016 року, органи Державної міграційної служби зобов`язані забезпечувати оформлення та видачу паспортів громадянам України відповідно до вимог чинного законодавства, а саме - здійснювати видачу паспортів виключно у вигляді картки.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення змін до пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302» внесено зміни доповнивши пункт 3 абзацом наступного змісту:

«Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання 1994 року».

Відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року постанови № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного Опису та порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанову Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення змін до пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, розроблено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456, який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Відповідачем звернуто увагу на те, що син позивача в інтересах якого подано позов до суду не досягнув 16-річного віку, а тому звернення до суду є передчасним.

Окрім того, листом від 16 жовтня 2020 року № 8032.12/3120-20 Святошинським районним відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повідомлено про те, що ОСОБА_1 та/або ОСОБА_2 особисто, чи за допомогою засобів поштового зв`язку, електронною поштою з приводу оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки не зверталися.

З урахуванням того, що рішення про відмову не приймалося, відповідачем не було порушено прав та законних інтересів позивача, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки судовому захисту підлягають саме порушені права, свободи та інтереси належні заявникам.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до вказаної статті 5 Закону № 2235-ІІІ Верховною радо України 26 червня 1992 року прийнято постанову № 2503-ХІІ, якою затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення №2503-ХІІ).

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VІ (далі - Закон №5492-VI, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно зі статтею 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких відноситься, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 14 Закону №5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

З наведеного вбачається, що вказаним Законом також передбачена можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Відповідно до частини сьомої статті 16 Закону №5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

З аналізу наведеного судом вбачається, що уповноваженим суб`єктом у разі наявності відповідних підстав, виноситься рішення про відмову у видачі документа. Вказане рішення не може бути усним, та оформлюються у письмовій формі.

Згідно із пунктами 1, 2 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456, цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанову Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення змін до пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 вказаного Тимчасового порядку, територіальні підрозділи Державної міграційної служби України здійснюють оформлення і видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України за зразком, наведеним у додатку 1 до зазначеного Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

З матеріалів долучених до справи, а саме відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що у 2020 році ОСОБА_2 не було досягнуто 16-річного віку.

Окрім того, судом встановлено, що матеріали справи не містять відмови Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області у оформленні та видачі паспорту громадянина України, з чого суд робить висновок, що таке рішення уповноваженим органом не приймалося.

Також матеріали справи не містять жодних доказів звернення позивача особисто, чи за допомогою засобів поштового зв`язку чи електронною поштою до Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області із заявами про видачу паспортів.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо направлення заяви про видачу паспорта засобами поштового зв`язку рекомендованим листом та відмовою уповноваженого органу від його отримання, оскільки позивач не була позбавлена права звернутися особисто до Святошинського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області з заявою про видачу паспорта громадянина України. Однак доказів такого звернення матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 241-246, 255, 257-263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,);

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ).

Суддя В.І. Келеберда