Справа № 160/8501/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2022 року Справа № 160/8501/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.06.2022 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2005 по 31.01.2014;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2005 по 31.01.2014.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач проходила військову службу з 01.02.2005 по 31.01.2014 у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби. Вказує, що індексація доходів громадян, в тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою частиною заробітку та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Вказаною ухвалою суду клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено; витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження АДРЕСА_3 ) належним чином завірені копії розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення, а саме перші сторінки відомостей, на якій зазначено складові грошового забезпечення та сторінки з зазначенням сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2005 по 31.01.2014.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Ухвалою суду від 27.06.2022 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 направлена на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в позовній заяві, проте до суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 28.01.2021 року у справі № 820/1400/17 зазначив, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
В силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
25.08.2022 на виконання ухвали суду від 27.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав до суду архівну копію карток особового рахунку на виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 .
Згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 01.02.2005 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 прийнята у Збройні Сили України на військову службу за контрактом.
31.01.2014 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2014 ОСОБА_1 звільнено у запас, у зв`язку із закінченням строку контракту.
03.09.2021 представник позивача звернулась з адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (вх. №15-Д від 13.09.2021), в якому просила надати:
- витяг з розрахунково-платіжної відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.02.2005 по 31.01.2014;
- довідку про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю ОСОБА_1 при звільненні та інформацію про розмір нарахованої та виплаченої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно із зазначенням дати такої виплати та з наданням підтверджуючих документів.
17.09.2021 військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України надано відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено, зокрема, що після проведення документальної ревізії Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міноборони України у 2016 році фінансові документи, які були обревізовані, у тому числі і за період до 2014 року, були підготовлені і передані для зберігання у ГДА Міноборони України (включно і розрахункові - платіжні відомості на виплату грошового забезпечення).
Вказано, що документи обліку речової служби, включаючи картки обліку майна особистого користування (військовослужбовців) знищуються встановленим порядком по закінченню 3-го терміну зберігання з дати звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 17.06.2013 №404 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міноборони України та ЗСУ, із зазначенням строків зберігання документів» (у редакції, що діяла на час звільнення вищевказаного військовослужбовця з військової служби).
Військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що дані документи знищенні встановленим порядком, тому здійснити перевірку щодо виплати вказаної компенсації не є можливим з об`єктивних причин, в першу чергу у зв`язку з відсутністю будь-яких скарг на протязі понад 7 років колишньої військовослужбовця після звільненні з військової служби у 2014 році, закінченням строків зберігання і фактичного знищення визначених документів.
29.01.2022 представник позивача звернулась ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатським запитом, в якому просила надати належним чином завірені копії розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення, а саме перші сторінки відомостей, на якій зазначено складові грошового забезпечення та сторінки з зазначенням сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.02.2005 року по 31.01.2014 року.
31.01.2022 Одеським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України надано відповідь на запит з наданням архівної довідки з відображенням нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2005 року по січень 2014 року.
Позивачем долучено до позовної заяви адвокатський запит до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
Суду надано доказ складання адвокатського запиту, проте не надано доказів подання чи направлення адвокатського запиту до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. Відтак, ненадання відповіді на адвокатський запит, суд не розцінює, як неможливість отримання запитуваних документів.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2005 по 31.01.2014, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 року № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.1991 року № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до ст. 1 Закону від 03.07.1991 року № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону від 03.07.1991 року № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Положеннями статті 4 Закону від 03.07.1991 року № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до ст. 6 Закону від 03.07.1991 року № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Водночас в силу вимог ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Обов`язковою умовою проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовця є наявність перевищення індексу споживчих цін.
У спірний період з 01.02.2005 по 31.01.2014, за який позивач просить здійснити нарахування та виплату індексації, діяв Закон України "Про індексацію грошових доходів населення", в редакції статті 4 наступного змісту: індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Таким чином, у спірний період нарахування індексації здійснювалось лише у випадку перевищення індексу споживчих цін більше 101 відсотка.
- індекс споживчих цін у лютому 2005 склав 101,0;
- індекс споживчих цін у березні 2005 року склав 101,6;
- індекс споживчих цін у квітні 2005 року склав 100,7;
- індекс споживчих цін у травні 2005 року склав 100,6;
- індекс споживчих цін у червні 2005 року склав 100,6;
- індекс споживчих цін у липні 2005 року склав 100,3;
- індекс споживчих цін у серпні 2005 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у вересні 2005 року склав 100,4;
- індекс споживчих цін у жовтні 2005 року склав 100,9;
- індекс споживчих цін у листопаді 2005 року склав 101,2;
- індекс споживчих цін у грудні 2005 року склав 100,9.
- індекс споживчих цін у січні 2006 склав 101,2;
- індекс споживчих цін у лютому 2006 склав 101,8;
- індекс споживчих цін у березні 2006 року склав 99,7;
- індекс споживчих цін у квітні 2006 року склав 99,6;
- індекс споживчих цін у травні 2006 року склав 100,5;
- індекс споживчих цін у червні 2006 року склав 100,1;
- індекс споживчих цін у липні 2006 року склав 100,9;
- індекс споживчих цін у серпні 2006 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у вересні 2006 року склав 102,0;
- індекс споживчих цін у жовтні 2006 року склав 102,6;
- індекс споживчих цін у листопаді 2006 року склав 101,8;
- індекс споживчих цін у грудні 2006 року склав 100,9.
- індекс споживчих цін у січні 2007 склав 100,5;
- індекс споживчих цін у лютому 2007 склав 100,6;
- індекс споживчих цін у березні 2007 року склав 100,2;
- індекс споживчих цін у квітні 2007 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у травні 2007 року склав 100,6;
- індекс споживчих цін у червні 2007 року склав 102,2;
- індекс споживчих цін у липні 2007 року склав 101,4;
- індекс споживчих цін у серпні 2007 року склав 100,6;
- індекс споживчих цін у вересні 2007 року склав 102,2;
- індекс споживчих цін у жовтні 2007 року склав 102,9;
- індекс споживчих цін у листопаді 2007 року склав 102,2;
- індекс споживчих цін у грудні 2007 року склав 102,1.
- індекс споживчих цін у січні 2008 склав 102,9;
- індекс споживчих цін у лютому 2008 склав 102,7;
- індекс споживчих цін у березні 2008 року склав 103,8;
- індекс споживчих цін у квітні 2008 року склав 103,1;
- індекс споживчих цін у травні 2008 року склав 101,3;
- індекс споживчих цін у червні 2008 року склав 100,8;
- індекс споживчих цін у липні 2008 року склав 99,5;
- індекс споживчих цін у серпні 2008 року склав 99,9;
- індекс споживчих цін у вересні 2008 року склав 101,1;
- індекс споживчих цін у жовтні 2008 року склав 101,7;
- індекс споживчих цін у листопаді 2008 року склав 101,5;
- індекс споживчих цін у грудні 2008 року склав 102,1.
- індекс споживчих цін у січні 2009 склав 102,9;
- індекс споживчих цін у лютому 2009 склав 101,5;
- індекс споживчих цін у березні 2009 року склав 101,4;
- індекс споживчих цін у квітні 2009 року склав 100,9;
- індекс споживчих цін у травні 2009 року склав 100,5;
- індекс споживчих цін у червні 2009 року склав 101,1;
- індекс споживчих цін у липні 2009 року склав 99,9;
- індекс споживчих цін у серпні 2009 року склав 99,8;
- індекс споживчих цін у вересні 2009 року склав 100,8;
- індекс споживчих цін у жовтні 2009 року склав 100,9;
- індекс споживчих цін у листопаді 2009 року склав 101,1;
- індекс споживчих цін у грудні 2009 року склав 100,9.
- індекс споживчих цін у січні 2010 склав 101,8;
- індекс споживчих цін у лютому 2010 склав 101,9;
- індекс споживчих цін у березні 2010 року склав 100,9;
- індекс споживчих цін у квітні 2010 року склав 99,7;
- індекс споживчих цін у травні 2010 року склав 99,4;
- індекс споживчих цін у червні 2010 року склав 99,6;
- індекс споживчих цін у липні 2010 року склав 99,8;
- індекс споживчих цін у серпні 2010 року склав 101,2;
- індекс споживчих цін у вересні 2010 року склав 102,9;
- індекс споживчих цін у жовтні 2010 року склав 100,5;
- індекс споживчих цін у листопаді 2010 року склав 100,3;
- індекс споживчих цін у грудні 2010 року склав 100,8.
- індекс споживчих цін у січні 2011 склав 101,0;
- індекс споживчих цін у лютому 2011 склав 100,9;
- індекс споживчих цін у березні 2011 року склав 101,4;
- індекс споживчих цін у квітні 2011 року склав 101,3;
- індекс споживчих цін у травні 2011 року склав 100,8;
- індекс споживчих цін у червні 2011 року склав 100,4;
- індекс споживчих цін у липні 2011 року склав 98,7;
- індекс споживчих цін у серпні 2011 року склав 99,6;
- індекс споживчих цін у вересні 2011 року склав 100,1;
- індекс споживчих цін у жовтні 2011 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у листопаді 2011 року склав 100,1;
- індекс споживчих цін у грудні 2011 року склав 100,2.
- індекс споживчих цін у січні 2012 склав 100,2;
- індекс споживчих цін у лютому 2012 склав 100,2;
- індекс споживчих цін у березні 2012 року склав 100,3;
- індекс споживчих цін у квітні 2012 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у травні 2012 року склав 99,7;
- індекс споживчих цін у червні 2012 року склав 99,7;
- індекс споживчих цін у липні 2012 року склав 99,8;
- індекс споживчих цін у серпні 2012 року склав 99,7;
- індекс споживчих цін у вересні 2012 року склав 100,1;
- індекс споживчих цін у жовтні 2012 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у листопаді 2012 року склав 99,9;
- індекс споживчих цін у грудні 2012 року склав 100,2.
- індекс споживчих цін у січні 2013 склав 100,2;
- індекс споживчих цін у лютому 2013 склав 99,9;
- індекс споживчих цін у березні 2013 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у квітні 2013 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у травні 2013 року склав 100,1;
- індекс споживчих цін у червні 2013 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у липні 2013 року склав 99,9;
- індекс споживчих цін у серпні 2013 року склав 99,3;
- індекс споживчих цін у вересні 2013 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у жовтні 2013 року склав 100,4;
- індекс споживчих цін у листопаді 2013 року склав 100,2;
- індекс споживчих цін у грудні 2013 року склав 100,5.
- індекс споживчих цін у січні 2014 склав 100,2.
Аналізуючи наведену інформацію, викладену у відкритих статистичних даних Міністерства фінансів України, судом встановлено, що у період з 01.02.2005 по 31.01.2014, за який позивач просить здійснити нарахування та виплату індексації, не за кожний місяць грошове забезпечення позивача підлягало індексації, оскільки індекс споживчих цін перевищував поріг індексації лише у деяких періодах.
Так, наприклад, з наведеного встановлено, що у 2012 та 2013 роках грошове забезпечення позивача взагалі не підлягало індексації, оскільки індекс споживчих цін жодного разу не перевищив поріг індексації, так само як в січні 2014 року. А в інші роки лише декілька місяців на рік індекс споживчих цін перевищував поріг індексації.
Однак, позивач в позовній заяві не звертає уваги на відповідний факт та обґрунтовує позовні вимоги лише доводами про необхідність виплати індексації за весь період її служби, без врахування специфіки виплати індексації та наявних в державі умов для виникнення у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити індексацію.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення грошового забезпечення деяких категорій військовослужбовців та інших осіб» від 12.03.2005 №193, встановлено підвищення окладів військовослужбовців з 01.02.2005 на 200 відсотків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.
Отже, за період служби позивача її грошовий оклад підлягав неодноразовому збільшенню та виплаті у розмірі 200 відсотків, однак позивачем в позовній заяві про вказаний факт не зазначено.
При прийнятті рішення, суд звертає увагу, що позивач жодного разу з моменту звільнення зі служби до моменту звернення через представника із запитами про надання документів, не зверталась до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату індексації, а військова частина, в свою чергу, жодного разу не відмовляла позивачу у такій виплаті через відсутність звернення.
Про вказаний факт зазначено у відповіді на адвокатський запит від 17.07.2021 №2479, підготовлений військовою частиною НОМЕР_1 . Доказів звернення із заявами про виплату індексації позивач до позовної заяви не надала.
Відтак, судом не встановлено порушення права позивача відмовою військової частини НОМЕР_1 у виплаті індексації, питання правомірності якої підлягає розгляду в судовому порядку.
Верховний Суд в постанові від 25.06.2020 року у справі №924/233/18 зазначив, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справ.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19).
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року Одеським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України було надано особову картку та розрахунки про виплату позивачу суми грошового забезпечення за періоди її служби з 01.02.2005 по 31.01.2014.
Проте, до особової картки надані розрахункові листи, з яких суду не можливо встановити складові грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач ані вмотивованих доводів на підтвердження позову не надала, ані підтвердила належними доказами наявність порушеного права.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову та позивач звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна