Справа № 380/9787/22
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9787/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії відповідача від 29.12.2021 №13 в частині зняття позивача з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м.Львова та виключення з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова;

- скасувати наказ відповідача від 31.12.2021 №377 «Про оголошення рішення об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова» в частині зняття позивача з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та виключення з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львів;

- зобов`язати житлову комісію КЕВ м. Львова поновити позивача в об`єднаній житловій комісії відповідача та включити його в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії відповідача на квартирному обліку з 07.12.2006;

- зобов`язати житлову комісію КЕВ м. Львова поновити позивача у Списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, з терміном забезпечення жилою площею протягом двох років, як інваліда ІІІ групи, що має право на пільги, визначені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни з 26.01.2021.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є ветераном війни, інвалідом ІІІ групи та відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на поліпшення житлових умов позачергово у дворічний термін. Позивач вказує, що він перебував на квартирному обліку з 07.12.2006 та з 29.10.2015 включений в список на позачергове отримання житла. 29.12.2021 протоколом №13 засідання житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова його знято з квартирного обліку. На підставі вказаного рішення видано наказ від 31.12.2021 про зняття позивача з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку із поліпшенням житлових умов. Вважає, що такі дії відповідача призвели до порушення його житлових прав, для відновлення яких звернувся до суду.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Дане рішення про зняття позивача з квартирного обліку та виключення з Книги обліку осіб постановлене у відповідності до пункту першого статті 40 Житлового кодексу Української РСР, а саме відбулося поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого житлового приміщення. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 20.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем 17.08.2022 (вх. №53714) подано відзив на позовну заяву.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 у 2015 році брав безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно до посвідчення від 11.05.2022 ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни і осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Наказом Командувача сил логістики Збройних Сил України від 25.05.2020 №72 ОСОБА_1 звільнено у запас з військової служби за станом здоров`я.

Станом на 12.06.2020 загальна вислуга років у Збройних Силах України ОСОБА_1 становила 18 років 04 місяців 19 днів.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та перебував на квартирному обліку в житловій комісії квартирно-експлуатаційного відділу м. Львів.

Згідно до протоколу №11 засідання житлової комісії КЕВ м. Львова ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік 07.12.2006, а 29.10.2021 включений в список осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень як учасник бойових дій.

Відповідно до рішення КЕВ м. Львова №1 від 26.01.2021 позивач внесений в список осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень з терміном забезпечення жилою площею протягом двох років як інвалід війни.

Постійним або службовим житлом за час служби не забезпечувався.

Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії КЕВ м. Львова від 29.12.2021 №13 майора запасу ОСОБА_1 знято з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку із поліпшенням житлових умов, а саме забезпечення житловим приміщенням (житловою площею) у складі сім`ї дружини на підставі відомостей декларації.

На виконання рішення житлової комісії КЕВ м. Львова видано наказ від 31.12.2021 про зняття майора запасу ОСОБА_1 з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та виключено з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, у зв`язку з поліпшенням житлових умов, внаслідок якого відсутні підстави для надання іншого житлового приміщення.

Позивач, вважаючи протиправними прийняті відповідачем рішення та наказ, звернувся до суду з цим позовом.

При вирішення спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 31 Житлового Кодексу України (тут і надалі ЖК України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно із статтею 34 ЖК України передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно зі статтею 38 ЖК України порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Згідно з частиною першою статті 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 42 ЖК України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених ст.46, ч. ч. 1, 2 ст. 54, ч. 1 ст. 90, ч. 6 ст. 101, ст. ст. 102, 110, ч. 1 ст. 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством.

Статтею 43 ЖК України визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюють Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (далі Правила, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 36 Правил виконавчі комітети місцевих рад, підприємства, установи, організації щороку визначають кількість новозбудованої і вивільнюваної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам поза чергою, у першу чергу і в порядку загальної черги.

Аналіз наведених норм житлового законодавства, дає підстави до висновку, що жилі приміщення надаються громадянам, які перебувають на квартирному обліку згідно з чергою.

Всі громадяни, які перебувають в одному списку на отримання житла (у даному випадку першочергово), мають рівні права. Наявність у них більшої кількості пільг, стан здоров`я, відсутність житла для постійного проживання тощо не дає переваги таким громадянам перед тими, що перебувають у даному списку попереду них.

Така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 14.04.2020 по справі № 817/1641/17.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 12 Закону №2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

На виконання норм вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081).

Вказаний Порядок №1081 регулює механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Дерспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.

Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

Згідно до абзацу першого частини дев`ятої статті 12 Закону №2011-XII, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Як встановлено судом, наказом Командувача сил логістики збройних сил України від 25.05.2020 №72 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

Станом на 12.06.2020 загальна вислуга років у Збройних силах України становила 18 років 04 місяців 19 днів.

Пунктом 30 Порядку №1081 передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку №1081.

Крім того, відповідно до пункту першого розділу VІ Інструкції

з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 р. за № 1020/32472, житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Частиною другою розділу VI вказаної інструкції, встановлено, що військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР.

Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються:

військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);

військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей;

члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій.

Частина третя розділу VI вказаної Інструкції, передбачає, що облік військовослужбовців ведеться в житлових комісіях військових частин (об`єднаних житлових комісіях), військових комісаріатах та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Особи, звільнені з військової служби із залишенням на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони, у разі розформування військової частини зараховуються на відповідний облік у військовому комісаріаті, на території обслуговування якого знаходилася розформована військова частина, з правом реєстрації місця проживання (перебування) при військовому комісаріаті.

Згідно з розділом 21 розділу VІ цієї ж Інструкції, зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту вісімнадцятого частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XIІ особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається пільга у вигляді позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн протягом року.

Як вбачається з протоколу засідання житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 29.12.2021 №13, ОСОБА_1 знято з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку з поліпшенням житлових умов, а саме забезпечення житловим приміщенням (житловою площею) у складі сім`ї дружини, що підтверджується декларацією.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2 26.11.2016, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Відповідно до договору дарування від 15.01.2015, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л., ОСОБА_2 отримала в дар від своєї матері ОСОБА_3 , двохкімнатний будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26.04.1985.

Тобто, дружина ОСОБА_1 отримала будинок в дар за 1 рік 10 міс. до укладення шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 57 Сімейного кодексу України (далі СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Виходячи із вказаної норми СК України, отриманий ОСОБА_4 в дар житловий будинок є її особистою приватною власністю.

Наявність у особистій власності дружини ОСОБА_1 ОСОБА_4 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , подарованого їй до укладення шлюбу, не свідчить про покращення житлових умов військовослужбовця і не обумовлює зняття його з квартирного обліку.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 не має власного житла і зареєстрований у службовому приміщенні військової частини НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та відповідачем не спростована.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про наявність у ОСОБА_1 права на отримання житла і законність його перебування на квартирному обліку в черзі на отримання житла, тому прийняття відповідачем рішення та наказу про зняття його з квартирної черги є безпідставними та протиправними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити позивача на квартирному обліку, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач протиправно зняв позивача з квартирного обліку, у той час, як право перебувати на квартирному обліку підтверджується документально та встановлено під час розгляду справи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи відповідача про зняття позивача з квартирної черги у зв`язку із покращенням житлових умов є помилковими та спростовані тлумаченням норм сімейного законодавства по тексту рішення вище.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язок доведення правомірності своїх рішень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Діючи оцінку поведінці відповідача, яка призвела до прийняття спірного рішення, а в подальшому і спірного наказу, і зумовила звернення позивача з даним позовом, суд дійшов висновку, що поведінка відповідача щодо зняття позивача з квартирного обліку та виключення з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, не відповідають вимогам діючого житлового законодавства та визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень, тому такі рішення та наказ слід визнати протиправними, задовольнивши позовні вимоги щодо їх оскарження.

Суд вважає, що для належного та ефективного відновлення порушених прав позивача третю та четверту позовні вимоги, які є похідними від двох перших вимог, слід задовольнити шляхом зобов`язання житлову комісію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова поновити ОСОБА_1 в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та включити його в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на квартирному обліку з 07.12.2006 та поновити у Список осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (вул. Батуринська, буд. 2, м. Львів, 79007, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (вул. Батуринська, буд. 2, м. Львів, 79007, ) від 29.12.2021 №13 в частині зняття майора запасу ОСОБА_1 АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та виключення з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова.

Скасувати наказ начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 31.12.2021 №377 «Про оголошення рішення об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова» в частині зняття майора запасу ОСОБА_1 з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та виключення з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова.

Зобов`язати житлову комісію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (вул. Батуринська, буд. 2, м. Львів, 79007, ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та включити його в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на квартирному обліку з 07.12.2006 та у Список осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома