Справа № 120/4582/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 р. Справа № 120/4582/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2022 через підсистему "Електронний суд" до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Меламеда В.Б., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача щодо неврахування обов`язкових масових перерахунків пенсії при розрахунку пенсії позивача відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача усунутись від порушення права позивача на пенсію, розмір якої визначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та здійснити розрахунок і забезпечити виплату позивачу щомісячної пенсії з урахуванням автоматичних масових перерахунків відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача щодо відмови виплачувати позивачу пенсію на його особовий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк";

- зобов`язати відповідача здійснювати позивачу виплату пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на його особовий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є громадянином України, який у 1996 році виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.

08.08.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити та виплатити йому пенсію на визначений ним банківський рахунок. Однак листом від 29.08.2019 пенсійний орган відмовив у поновленні позивачу пенсії. Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.01.2020 у справі № 120/3586/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 4653/10-1-50/02 від 29.09.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням положень ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На звернення позивача, листом від 21.07.2020 пенсійний орган відмовив у виплаті позивачу пенсії на його банківський рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк", зіславшись на те, що позивачу необхідно особисто звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою. Крім того, відповідач повідомив позивача, що пенсійні виплати будуть здійснюватись через поштові відділення зв`язку.

01.12.2021 позивач повторно звернувся до відповідача з листом, в якому просив надати розрахунок пенсії та призначити її виплату на визначений позивачем банківський рахунок. Листом від 08.12.2021 № 0200-0305-8/80480 пенсійний орган відмовив у виплаті позивачу пенсії на вказаний банківський рахунок. Також до листа було додано копії рішень про перерахунки пенсії позивачу за період з 05.09.2019 по 28.02.2020. Так, в рішенні про перерахунок від 10.03.2020 № 36 в графі "Особливості" зазначено, що "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. з 05.09.2019 по довічно".

Позивач вважає оскаржені дії пенсійного органу неправомірними, а тому за захистом своїх прав звертається до суду.

Ухвалою суду від 21.06.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статей 160, 161 КАС України, з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви. Позивачу запропоновано навести додаткові обґрунтувати позовних вимог в частині допущення відповідачем оспорюваної бездіяльності щодо не врахування обов`язкових масових перерахунків пенсії при розрахунку пенсії позивача відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також конкретизувати, про який саме перерахунок пенсії йде мова, з якої дати та на підставі яких саме правових норм такий перерахунок, на думку позивача, мав бути проведений відповідачем, але протиправно не був проведений. Крім того, судом встановлено, що при зверненні до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами позивач не доплатив судовий збір в сумі 992,40 грн.

04.07.2022 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано уточнену позовну заяву та докази доплати судового збору у вищевказаному розмірі. Водночас представник навів додаткові обґрунтування позовних вимог в частині допущення відповідачем оспорюваної бездіяльності щодо не врахування обов`язкових масових перерахунків пенсії при розрахунку пенсії позивача відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Серед іншого представник позивача зазначає, що оскільки пенсія за віком призначена позивачу на підставі ст. 28 Закону № 1058-IV у мінімальному розмірі, то така пенсія підлягає підвищенню на підставі положень ч. 3 ст. 42 цього Закону, у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом про Державний бюджет України на відповідний рік. При цьому перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, на думку представника позивача, відповідач протиправно не здійснив перерахунок пенсії позивача з часу її призначення 05.09.2019, з урахуванням збільшення розміру мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою суду від 22.07.2022 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09.08.2022 від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача (на виконання вимог ухвали суду).

10.08.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що у своїй діяльності при призначенні, перерахунку, виплаті пенсій Головне управління, як орган державної виконавчої влади, керується, зокрема, Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), а також іншими прийнятими на виконання Закону № 1058 підзаконними нормативно-правовим актами.

Відповідач звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру"), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист). До заяви, поданої в електронній формі, додаються скановані копії оригіналів документів.

Крім того, пенсійний орган вказує на те, що за змістом пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках" заява про виплату пенсії або грошової допомоги або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Також відповідач зауважує, що згідно з ч. 2 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, який у 1996 році виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.

08.08.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити та виплачувати йому пенсію за віком на визначений ним рахунок у банківській установі.

Листом від 29.08.2019 пенсійний орган відмовив позивачу в поновленні пенсії, посилаючись на відсутність правових підстав для цього.

Вважаючи відмову відповідача незаконною, а свої права порушеними, у листопаді 2019 року позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.01.2020 у справі № 120/3586/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 4653/10-1-50/02 від 29.09.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з врахуванням положень ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду з 05.09.2019 довічно позивачу призначено пенсію за віком у мінімальному розмірі на підставі положень ч. 3 ст. 28 Закону № 1058-IV.

Так, оскільки страховий стаж позивача становить 30 років 9 місяців 11 днів, тобто є неповним в цілях застосування положень ч. 1-2 ст. 28 Закону № 1058-IV, розмір пенсії за віком позивача встановлений відповідачем у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, і, відповідно, склав 1374,09 грн. Відтак, з урахуванням доплати до мінімальної пенсійної виплати (1564,00 грн) у розмірі 189,91 грн, розмір пенсії позивача склав 1564,00 грн.

Водночас у матеріалах адміністративної справи та пенсійної справи відсутні дані, які б вказували на те, що із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, розмір пенсії позивача збільшувався. З цього випливає, що пенсію за віком відповідач нараховує позивачу у сталому розмірі, а саме у розмірі 1564,00 грн, незважаючи на те, що мінімальний розмір пенсії за віком з часу призначення пенсії позивачу 05.09.2019 неодноразово змінювався та становив: з 01.12.2019 1638,00 грн, з 01.07.2020 1712,00 грн, з 01.12.2020 1769,00 грн, з 01.07.2021 1854,00 грн.

13.07.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про виплату пенсії на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк", зазначивши реквізити такого рахунку.

Листом від 21.07.2020 за № 2888-2939/В-02/8-0200/220 пенсійний орган відмовив у виплаті позивачу пенсії на банківський рахунок, зіславшись на те, що позивачу необхідно особисто звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою. Крім того, відповідач повідомив позивача, що пенсійні виплати будуть здійснюватись через поштові відділення зв`язку.

01.12.2021 представник позивача звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати розрахунок пенсії позивача та призначити її виплату на визначений позивачем банківський рахунок.

Листом від 08.12.2021 № 0200-0305-8/80480 пенсійний орган відмовив у виплаті позивачу пенсії на банківський рахунок. Крім того, до листа було додано копії рішень про перерахунки пенсії позивачу за період з 05.09.2019 по 28.02.2020. Так, в рішенні про перерахунок від 10.03.2020 № 36 в графі "Особливості" зазначено, що "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. з 05.09.2019 по довічно".

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача у зв`язку із збільшенням мінімального розміру пенсії за віком, а також щодо невиплати позивачу пенсії на його особовий рахунок у банку, представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33 Конституції України).

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавчими нормами.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІV).

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У статті 1 Закону № 1058-ІV зазначено, що мінімальна пенсія державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-ІV виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За приписами частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Водночас згідно з положеннями ч. 2 ст. 28 Закону № 1058-ІV з 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

А частиною третьою статті 28 Закону № 1058-ІV установлено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії (з 05.09.2019) позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з вимогами Закону № 1058-ІV. Будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, вказаним Законом не встановлено.

Відтак суд вважає, що оскільки пенсію позивачу призначено у мінімальному розмірі пенсії за віком, зі зміною такого розміру, визначеного законом, пенсія позивача підлягає перерахунку.

Разом з тим суд вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що відповідний перерахунок повинен здійснюватися автоматично у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

За змістом ч. 2 ст. 28 Закону № 1058-ІV, починаючи з 01.01.2018 мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати виплачується особам (чоловікам), які досяглм 65-річного віку, за наявності у них 35 років страхового стажу.

Натомість, оскільки страховий стаж позивача є неповним (30 років 9 місяців 11 днів), виходячи з приписів ч. 1, 3 ст. 28 Закону № 1058-IV розмір пенсії позивача обчислюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, але, у всякому разі, не може бути меншим ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

З наведеним висновокм суду погоджується відповідач, адже, як видно з матеріалів пенсійної справи позивача, поновивши позивачу виплату пенсії за віком з 05.09.2019, пенсійний орган обчислив розмір пенсії позивача в сумі 1374,09 грн, тобто пропорційно до наявного у нього страхового стажу, але з урахуванням доплати до мінімальної пенсійної виплати визначив її розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а саме у розмірі 1564,00 грн.

Однак суд вважає неправомірними твердження відповідача про відсутність правових підстав для подальшого перерахунку пенсії позивача у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

З системного аналізу норм пенсійного законодавства можна дійти висновку, що перерахунок мінімальної пенсії за віком здійснюється автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з нової величини мінімальної заробітної плати або ж прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

У матеріалах пенсійної справи відсутні дані, які б вказували на те, що із збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, розмір пенсії позивача збільшувався.

Більше того, судом встановлено, що такий розмір залишився незмінним з часу призначення позивачу пенсії з 05.09.2019 і складає 1564,00 грн, хоча розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відтоді неодноразово змінювався та становив: з 01.12.2019 1638,00 грн, з 01.07.2020 1712,00 грн, з 01.12.2020 1769,00 грн, з 01.07.2021 1854,00 грн і т.д.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відтак, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що відповідачем допущені протиправні діяння щодо невиплати позивачу мінімальної пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Покликання відповідача на те, що рішенням суду на органи Пенсійного фонду не покладалися зобов`язання щодо проведення позивачу перерахунку пенсії є необґрунтованими і такими, що суперечать Конституції України та Закону № 1058-ІV, оскільки відповідач зобов`язаний проводити автоматичні перерахунки пенсії, зокрема у разі збільшення базової розрахункової величини для обчислення пенсії за віком.

Вказаний обов`язок відповідача безпосередньо випливає з положень ч. 3 ст. 42 Закону № 1058-ІV, якою визначено, що з 01.01.2016 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати.

При цьому суд вказує на неприпустимість тверджень суб`єкта владних повноважень щодо незазначення у рішенні суду про обов`язок пенсійного органу провести перерахунок пенсії позивача у разі збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, адже незалежно від того, на яких умовах призначена пенсія особі, така особа має гарантоване державою законне право і сподівання на збільшення розміру мінімальної пенсії за віком у разі збільшення, зокрема, розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стаття 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі "Сук проти України", поняття майно в першій частині статті 1 Протоколу першого має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майном у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Тобто право на пенсію включається у поняття майно в розумінні статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат, в даному випадку збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в рамках національної системи соціального забезпечення, та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами представника позивача про те, що позивач отримав право на поновлення пенсії за віком і відповідач зобов`язаний реалізовувати це право у тому числі шляхом проведення наступних перерахунків її розміру, за наявності законних підстав для цього, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.

Таким чином, є обґрунтованою та підлягаює задоволенню позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення автоматичного перерахунку пенсії позивача за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, починаючи з 01.12.2019, тобто з часу виникнення підстав для перерахунку пенсії позивача після поновлення її виплати з 05.09.2019, у зв`язку з встановленням законом нового (підвищеного) розміру прожиткового мінімуму.

Отже, з метою ефективного захисту і відновлення порушених прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача з 01.12.2019 нараховувати та виплачувати позивачу пенсію за віком з урахуванням автоматичного перерахунку мінімального розміру пенсії за віком у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, визначеного законом.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії та бездіяльності відповідача щодо відмови виплачувати позивачу пенсію на його особовий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк", та зобов`язання відповідача здійснювати позивачу виплату пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках (далі Порядок № 1596). Цей Порядок (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.21016 № 662) визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі органи Пенсійного фонду) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі одержувачі), а у разі їх смерті на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.

Уповноваженими банками згідно з пунктом 2 Порядку № 1596 є банки, визначені переможцями конкурсу на право виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ через поточні рахунки відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1231.

Виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (пункт 4 Порядку № 1596).

Як зазначено в пункті 6 Порядку № 1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Згідно з іншими приписами Порядку № 1596:

- між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін (пункт 9);

- заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку (пункт 10);

- органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках (пункт 12).

- списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів (пункт 13);

- на підставі складених документів органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки одержувачів (пункт 14).

Таким чином, статтею 47 Закону № 1058-ІV передбачено можливість виплати пенсії через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Водночас пунктом 6 Порядку № 1596 визначено, що пенсіонери самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

На вебсайті Пенсійного фонду України за посиланням: www.pfu.gov.ua/1906048-upovnovazheni-banky наведено перелік уповноважених банків, через які може здійснюватися виплата пенсій, серед переліку уповноважених банків є також АТ "Ощадбанк".

Отже, АТ "Ощадбанк" є уповноваженим банком, якому надано право виплати пенсії пенсіонерам через відкритий у ньому поточний банківський рахунок.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії подається:

- одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України;

- приймається органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку.

Як встановлено судом із наявних у матеріалах справи документів, позивач ОСОБА_1 через свого представника двічі звертався до пенсійного органу із заявами від 13.07.2020 та від 01.12.2021 про виплату пенсії на його банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк".

Водночас підставою для відмови позивачу у виплаті пенсії у вказаний спосіб відповідач зазначає необхідність особистого надання заяви про поновлення виплати пенсії та заяви про здійснення виплати пенсії на банківський рахунок.

Щодо необхідності особистого надання позивачем заяви про здійснення перерахунку пенсії на банківський рахунок, суд зазначає, що пункт 4 Порядку № 1596 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) до цих правовідносин не застосовується, оскільки його положення стосуються осіб, котрі мають фактичне місце проживання в Україні.

Відсутність у позивача фактичного місця проживання в Україні не може бути підставою для фактичної відмови виплачувати йому нараховану пенсію на відкритий ним рахунок в уповноваженому банку.

Суд зазначає, що доводи відповідача про те, що заява пенсіонера може бути передана в пенсійний орган лише ним особисто, значною мірою унеможливлює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії.

Разом з тим суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Отже, пунктом 1.5 Порядку 22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 501/28/17.

З огляду на вказане суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснювати позивачу виплату пенсії на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк".

Оскільки заява про виплату пенсії на банківський рахунок представником позивача була вперше подана до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 13.07.2020, то, на думку суду, виплата належної позивачу пенсії у вищезазначений спосіб має здійснюватися з цієї дати.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити недоотримані пенсійні кошти з урахуванням автоматичних масових перерахунків, суд зауважує, що за встановлених обставин справи спір щодо виплати позивачу пенсії з урахуванням проведення автоматичних перерахунків фактично відсутній, оскільки відповідач в принципі заперечує наявність підстав для проведення такого перерахунку.

Крім того, відповідач ще не ухвалював рішення щодо виплати позивачу пенсії на банківський рахунок на виконання рішення суду у цій справі, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені при здійсненні такої виплати.

Отже, звернення до суду з відповідними вимогами є передчасними, оскільки задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору, який ще не виник, що не відповідає засадам адміністративного судочинства.

За змістом пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити частково, водночас обравши при цьому правильний і найбільш ефективний спосіб захисту прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1984,80 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог немайнового характеру, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень за кожною з таких вимог, а спір по суті вирішено на користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується, переважно, зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 159, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо нездійснення з 01.12.2019 перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний рік, як розрахункової величини для обчислення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01 грудня 2019 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням необхідності проведення її автоматичного перерахунку у зв`язку із зміною (збільшенням) розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний рік, як розрахункової величини для обчислення мінімального розміру пенсії за віком.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у здійсненні виплати пенсії ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на його ім`я в АТ "Ощадбанк".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 13 липня 2020 року виплачувати належну ОСОБА_1 пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на його ім`я в АТ "Ощадбанк".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1984,80 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 за № 36 повернути Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) представник позивача: адвокат Меламед Вадим Борисович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 )

3) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 05.09.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович