Справа № 240/12763/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Житомир справа № 240/12763/21

категорія 113070100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції у рахунок відшкодування завданої шкоди кошти у розмірі 381272,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 04.09.2017 у справі №296/6950/17, яка залишена в силі постановою Апеляційного суду Житомирської області від 06.12.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення п. 12.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 06.12.2017.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження, не надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст. 263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає таке.

Судом встановлено, що постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 04.09.2017 у справі №296/6950/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 340 (триста сорок) грн.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира встановлено, що ОСОБА_1 02.09.2017, о 08 год. 00 хв., на а/ш Київ-Чоп 94км+430м, керуючи автомобілем "Hyundai Sonata", держ. номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв наїзд на металевий колесовідбійник. У результаті ДТП автомобіль механічно пошкоджено. ОСОБА_1 під час розгляду даної адміністративної справи в суді вину свою визнав повністю. Вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, схемою місця ДТП від 02.09.2017, письмовими поясненнями від 02.09.2017, висновком від 02.09.2017 №809 щодо результатів медичного обстеження з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння про те, що у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 06.12.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 04.09.2017 - без змін.

Згідно з висновком експертного дослідження від 27.09.2017 №Д11/8 Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Hyundai Sonata", держ. номер НОМЕР_1 , на 19.09.2017 складає 381272,95 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai Sonata", держ. номер НОМЕР_1 , на 19.09.2017 складає 358409,57 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складових автомобіля "Hyundai Sonata", держ. номер НОМЕР_1 , на 19.09.2017 складає 358409,57 грн. Величина втрати товарної вартості автомобіля "Hyundai Sonata", держ. номер НОМЕР_1 , на 19.09.2017 складає 2263,39 грн.

Вирішуючи питання наявності підстав для стягнення з відповідача матеріальних збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, суд враховує таке.

Відповідно до преамбули Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків, станом на час виникнення спірних правовідносин у даному Законі відсутні.

Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ч. 2 ст. 56 Закону № 580-VIII).

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано статтею 1187 Цивільного кодексу України.

Частинами 1-3 даної статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Отже, наведені положення вимог Цивільного кодексу України встановлюють підстави та умови для відшкодування матеріальної шкоди в результаті порушення цивільного права, зокрема і джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що у даному випадку відповідач виконував трудові (службові) обов`язки, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, а засновані на адміністративному (владному) підпорядкуванні, а тому цивільне законодавство до них не застосовується.

Зазначене свідчить про необґрунтованість підстав для стягнення матеріальної шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки відповідач є працівником Національної поліції України, то до спірних правовідносинах застосуванню підлягає насамперед Закон України "Про Національну поліцію", який є основним нормативно-правовим актом, що регулює діяльність поліцейських.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Однак, у Законі України "Про Національну поліцію" відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому суд дійшов висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право. Отже, при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;

10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

У даному випадку не було встановлено жодного з зазначених випадків, передбачених ст. 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності.

У свою чергу, суд зазначає, що факт спричинення завданої внаслідок ДТП прямої дійсної шкоди роботодавцю є встановленим, підтвердженим та не заперечується відповідачем.

Однак, матеріальна відповідальність працівника у даному випадку відповідно до ст. 132 КЗпП України обмежується розміром середнього місячного заробітку.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля.

За обставин, які склались у даній справі, відповідач може нести лише обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено ст. 132 КЗпП України.

Щодо визначення суми середнього місячного заробітку відповідача, то з цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначений розділом II Порядку. Так, відповідно до п. 2 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вже встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача сталася 02.09.2017.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для обрахування середнього заробітку позивача слід використовувати дані заробітної плати відповідача, що зазначені у довідці від 18.08.2022 №1379 з відомостями про заробітну плату за два місяці, що передують події, а саме: за липень 2017 року у розмірі 8223,35 грн. та за серпень 2017 року у розмірі 8223,35 грн.

Беручи до уваги викладене, та враховуючи, що середньомісячний заробіток відповідача складає 8223,35 грн., а також те, що відповідно до ст. 132 КЗпП України відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 8223,35 грн.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи положення до ч. 2 ст. 139 КАС України та відсутність судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 258, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Позов Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, Київ 48, 03048, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8223,35 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 05.09.2022.

Суддя Н.М. Майстренко