Справа № 640/8556/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 серпня 2022 року 10:30 № 640/8556/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень про застосування штрафних санкцій, зобов`язання вчинити дії

за участі представників сторін:

від позивач - Хижняк П.Ю.

від позивача - Кіндрась Я.І.

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить: скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №, №, № , №, № , № , № , № , № , № , №, №, №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0239, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску: №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14 серпня 2018 року № у повному обсязі; зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві видати наказ про проведення документальної позапланової перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 рік та питань сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що документальна планова виїзна перевірка, за результатом якої було складено акт від 23 червня 2018 року №2832/26-15-42-04- була проведена без відома позивача та без надання ним, позивачем, первинних бухгалтерських документів. Вказане, на думку позивача, свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14 серпня 2018 року №, №, № , №, № , № , № , № , № , № , №, №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0239, рішень №, № та від 14 серпня 2018 року № та є підставо для проведення повторної документальної позапланової перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 рік та питань сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2022 року замінено відповідача у справі №640/8556/19 з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на правонаступника Головне управління Державної податкової служби у місті Києві ().

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що перевірку позивача проведено згідно з планом-графіком проведення перевірок платників податків на 2018 рік. Копії наказу про призначення перевірки №7768 від 27 квітня 2018 року та повідомлення від 27 квітня 2018 року №20225/Х/26-15-42-04-27 було надіслано за податковою адресою позивача. Оскільки позивачем не було надано до перевірки документів, перевірка проведена на підставі наявної у відповідача податкової інформації та за наслідком проведеної перевірки було складено акт від 23 червня 2018 року №2832/26-15-42-04- та прийнято оскаржувані рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2022 року продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В підготовчому засіданні 14 липня 2022 року протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 14 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позову. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи. З урахуванням викладеного, судом проведено розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, підпункту 13.1.2 пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління Державної фіскальної служби України №7768 від 27 квітня 2018 року, плану-графіку проведення документальних планових перевірок самозайнятих осіб проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року, за результатом якої складено акт від 23 червня 2018 року №2832/26-15-42-04- (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем:

- пункту 177.5 статті 177 з урахуванням пункту 49.18.5 статті 49 Податкового кодексу України, а саме не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік;

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, а саме позивачем не надано для перевірки Книгу обліку доходів та витрат;

- пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 1472555,97 грн;

- підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого несвоєчасно сплачено податок з доходів фізичних осіб в сумі 5775,70 грн (22 березня 2017 року по строку сплати 05 лютого 2016 року);

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу в сумі 121767,28 грн;

- підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме позивачем несвоєчасно сплачено військовий збір в сумі 42.20 грн. (21 березня 2017 року по строку сплати 05 лютого 2016 року), 391,50 грн. (21 березня 2017 року по строку сплати 19 лютого 2016 року), 56,30 грн. (21 березня 2017 року по строку сплати 19 лютого 2017 року);

- підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не подано інформацію про фізичних осіб - платників податків за формою 1-ДФ про суми доходів, нарахованих і виплачених на користь платників податків і сум утриманого з них податку за 3 квартал 2016 року;

-частини 2 статті 6 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 pоку №2664-VI, а саме: позивачем неподаний звіт про суми нарахованого єдиного внеску за звітний період 2017 року;

- пунктів 1, 4 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем єдиний внесок із сум чистого доходу не нарахований, не утриманий і не перерахований до бюджету в сумі 280229,70 грн;

- пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем несвоєчасно сплачено єдиний внесок в сумі 6679,6 грн. (19 лютого 2015 року по строку сплати 05 лютого 2016 року) та в сумі 7915,82 грн. (22 березня 2017 року по строку сплати 05 лютого 2016 року);

- пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - позивачем несвоєчасно сплачено єдиний внесок з заробітної плати протягом 2014 -2016 pоків на загальну суму 21136,50 грн;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, а саме: позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 55589 грн. за грудень 2017 року та завищено від`ємне значення ПДВ в грудні 2016 року - 179431 грн, в січні 2017 року - 179431 грн, в лютому 2017 року - 179431 грн, в березні 2017 року - 219708 грн, в квітні 2017 року - 219708 грн, в травні 2017 року - 219708 грн, в червні 2017 року - 219708 грн, в липні 2017 року - 219708 грн, в серпні 2017 року - 219708 грн, в вересні 2017 року - 219708 грн, в жовтні 2017 року - 219708 грн, в листопаді 2017 року - 219708 грн, в грудні 2017 року -164119 грн;

- пункту 10 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06 липня 1995 року, а саме не зберігання контрольних стрічок за перевіряємий період (2015 - 2017 pоки);

- пункту 223.2 статті 223 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно подані декларації з акцизного податку за лютий 2015 року ( 21 квітня 2015 року по строку 20 березня 2015року), березень 2015 року ( 22 квітня 2015 року по строку 20 квітня 2015 року) до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, та за січень 2015 року ( 19 березня 2015 року по строку 24 квітня 2015 року) до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року:

№, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 510,0 грн,

№, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 170,0 грн,

№ , яким позивач нараховано штрафні (фінансові) санкції за порушення пункту 5 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06 липня 1995 року в сумі 170,0 грн.,

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 217 906,25 грн (за основним платежем 174 325,0 грн за штрафними (фінансовими) санкціями 43 581,25 грн),

№ , яким позивача зобов`язано сплатити штраф за платежем військовий збір в сумі 86,74 грн,

№ , яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510,0 грн,

№ , яким позивачу нараховано штраф за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 1155,15 грн,

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 83 383,5 грн (за основним платежем 55589,0 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 27794,5 грн.,

№ , яким позивачу збільшено від`ємне значення податку на додану вартість в грудні 2016 року - 179431 грн, в січні 2017 року - 179431 грн, в лютому 2017 року - 179431 грн, в березні 2017 року - 219708 грн, в квітні 2017 року - 219708 грн, в травні 2017 року - 219708 грн, в червні 2017 року - 219708 грн, в липні 2017 року - 219708 грн, в серпні 2017 року - 219708 грн, в вересні 2017 року - 219708 грн, в жовтні 2017 року - 219708 грн, в листопаді 2017 року - 219708 грн, в грудні 2017 року -164119 грн.,

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 152208,76 грн (за основним платежем 121 767,28 грн (за штрафними (фінансовими) санкціями 30 441,48 грн.),

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 208 833,95 грн (за основним платежем 1 472 555,97 грн., за штрафним (фінансовими) санкціями 736 277,98 грн.),

№, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції за платежем військовий збір в сумі 05,63 грн.

Крім того, на підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення від 14 серпня 2018 року № , яким позивачу за порушення частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штрафні санкції в сумі 170,0 грн.

Також відповідачем 14 серпня 2018 року прийнято:

-вимогу№ Ф-0239 на суму недоїмки в розмірі 280 229,7 грн.,

- рішення №, яким позивачу на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штраф в сумі 6305,49 грн.

- рішення №, яким позивачу за порушення частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано пеню в сумі 1418,61 грн,

- рішення №, яким позивачу за порушення пунктів 1, 4 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штрафні санкції в сумі 53167,34 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 10 березня 23019 року №13021/6/99-99-11-05-02-15 скаргу позивача залишено без розгляду.

Незгода позивача із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою та рішеннями зумовила звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

-направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

-копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

-службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копія наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 27 квітня 2018 року №7768, повідомлення від 27 квітня 2018 року №20225/Х/26-15-42-04-27 направлено на адресу позивача поштовим відправленням, яке повернулось не вручене з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Також, головними державними ревізорами-інспекторами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві здійснено вихід за податковою адресою та за місцем діяльності позивача з метою проведення призначеної перевірки та у зв`язку з відсутністю позивача за його податковою адресою складно акт від 29 травня 2018 року №836/269-15-42-04 та направлення на перевірку від 29 травня 2018 року №2017, №2018 надіслано на податкову адресу позивача поштовим відправленням, яке повернулось не вручене з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11 червня 2018 року №9762 продовжено строк проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року.

Копію наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11 червня 2018 року №9762 надіслано на податкову адресу позивача поштовим відправленням, яке повернулось не вручене з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України, платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Згідно із пунктом 70.1 статті 70 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

За приписами підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 Податкового кодексу України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно із пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пунктів 3, 5 Розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане відповідачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення пункту 56.18 статті 56, пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, суд дійшов о висновку, що відповідач, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку щодо інформування податкового органу про зміну своїх персональних даних, такий платник має нести ризик настання негативних наслідків відповідної поведінки.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року (справа №826/17798/18) та від 23 вересня 2021 року (справа №640/8096/19).

Крім того, Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року (справа №810/3116/18) зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Щодо посилання позивача на довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Рікавері» від 29 липня 2022 року про перебування позивача на стаціонарі у період з 18 січня 2018 року по 07 червня 2018 року, суд зазначає таке.

Як зазначено вище, наказом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11 червня 2018 року №9762 продовжено строк проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Отже, продовження строку проведення перевірки мало місце після закінчення перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

З урахуванням наведеного суд не вбачає порушення відповідачем згадуваних норм Податкового кодексу України при повідомленні позивача про проведення призначеної перевірки.

Суд наголошує, що протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень позивач обґрунтовує виключно порушенням відповідачем порядку проведення перевірки, а саме не повідомлення позивача про перевірку, що на думку останнього позбавило його можливості подати первинні бухгалтерські документи до перевірки.

Одночасно суд наголошує, що в порушення частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не надано жодного доказу на спростування висновків відповідача, викладених в акті перевірки.

Так, позивачем не надано до суду копій: податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік, що свідчить про обґрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем пункту 177.5 статті 177 з урахуванням пункту 49.18.5 статті 49 Податкового кодексу України; копії Книги обліку доходів та витрат, що свідчить про обґрунтованість висновків відповідача про порушення пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Крім того, позивачем не додано до матеріалів справи жодного первинного бухгалтерського документу, що підтверджує обґрунтованість висновків відповідача про наявність порушень, зафіксованих актом перевірки.

З урахуванням наведеного, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14 серпня 2018 року №, №, №, № , № , № , № , № , № , №, №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0239, рішень від 14 серпня 2018 року №, № та № відповідач діяв відповідно до норм Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», отже позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Щодо позову в частині зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві видати наказ про проведення документальної позапланової перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 рік та питань сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (станом на час розгляду справи)документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, коли розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до п. 77.2 ПКУ, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб`єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені Податковим кодексом України У, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення платника податків (абзац 1 пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України).

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (пункт 78.4 статті 78 Податкового кодексу України).

Тобто, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі поданої заяви платника податків про проведення перевірки після прийняття рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке оформлюється відповідним наказом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до відповідача із заявою про проведення позапланової перевірки не звертався, отже відсутній спір між позивачем та відповідачем щодо призначення позапланової перевірки та, як наслідок, порушення прав позивача, а відтак позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень з урахуванням частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 11 серпня 2022 року