Справа № 640/823/22
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року м. Київ № 640/823/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М.

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Калюжного А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Міністра оборони України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) з позовом до Міністра оборони України (адреса місця роботи: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, код ЄДРПОУ Міністерства оборони України 00034022), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.12.2021 №649 в частині увільнення полковника ОСОБА_1 від посади директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та зарахування у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України;

- поновити полковника ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України з 09.12.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2022 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні, ухвалою суду від 04.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання в одне провадження справ №640/823/22 та №640/3978/22.

04.07.2022 судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У призначене судове засідання з`явилися позивач та представник відповідача.

Позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі на підставі доводів, викладених ним у позовній заяві.

Так, в обґрунтування поданого ним позову позивач зазначив про те, що він з 01.08.2020 проходив військову службу в Міністерстві оборони України на посаді директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, однак 08.12.2021 його було увільнено від вищезазначеної займаної посади та зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України відповідно до п.п.8 п.16 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Позивач, як у своїй позовній заяві, так і під час судових засідань, наголошував на тому, що підставою для його увільнення з займаної посади стало те, що він з 14.04.2021 має статус викривача корупційного кримінального правопорушення, оскільки за його заявою Головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000 від 14.04.2021. Отже, позивач вважає наказ Міністра оборони України та зарахування його у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України таким, що порушує його права, свободи та інтереси, як особи, яка визнана у кримінальному провадженні викривачем , і тому він не може бути увільнений від займаної посади, оскільки це заборонено статтею 53-4 Закону України "Про запобігання корупції".

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у поданому до суду його відзиві на позовну заяву та запереченнях. Так, у своєму відзиві представник відповідача зазначив про те, що увільнення позивача із займаної посади та зарахування у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України не пов`язано з його заявою від 14.04.2021 щодо кримінального правопорушення скоєного ОСОБА_2 , як про це стверджує позивач, та де останній є викривачем, а зумовлене скасуванням позивачу Службою безпеки України допуску до державної таємниці.

Заслухавши пояснення учасників справи, надані у судових засіданнях, розглянувши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Міністра оборони України №336 від 24.07.2020 полковника ОСОБА_1 , старшого інспектора Головної інспекції Міністерства оборони України увільнено від займаної посади і призначено директором Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України про досудове розслідування за участю викривача від 23.12.2021 №0413-221/39540 головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000193 від 14.04.2021 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 Кримінального кодексу України. Досудове розслідування вказаного кримінального правопорушення розпочато за заявою від 14.04.2021 ОСОБА_1 .

Наказом Міністерства оборони України №144 ДСС/КП від 27.09.2021 "Про надання та припинення доступу до державної таємниці" у зв`язку із скасуванням Службою безпеки України допуску до державної таємниці - директору Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України полковнику ОСОБА_1 припинено доступ до державної таємниці.

Державним секретарем Міністерства оборони України на адресу Служби безпеки України направлено вмотивований запит "Щодо розгляду питання про надання ОСОБА_1 допуску до державної таємниці" №410/547 дск від 01.10.2021.

Службою безпеки України листом від 08.11.2021 №26/2/1-9439 док "Щодо документальних матеріалів стосовно ОСОБА_1 " Державному секретарю Міністерства оборони України надано відповідь в якій зазначено, що Службою безпеки України на підставі вмотивованого запиту Міністерства оборони України від 01.10.2021 3410/547 дск здійснено перевірку директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України полковника ОСОБА_1 у зв`язку з допуском до державної таємниці за формою 2. При цьому, у наведеному вище листі вказано, що з огляду на те, що обставини за яких ОСОБА_1 було скасовано допуск до державної таємниці не змінились документальні матеріали зазначеного громадянина повертаються без опрацювання.

Наказом Міністра оборони України №649 від 08.12.2021 відповідно до підпункту 8 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України полковника ОСОБА_1 , директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України.

В подальшому, ОСОБА_1 не погоджуючись з наказом Міністра оборони України №649 від 08.12.2021 про його увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Так, позивач оскаржує в межах даної адміністративної справи наказ Міністра оборони України №649 від 08.12.2021 з тих мотивів, що такий порушує його права, свободи та інтереси, як особи, яка визнана у кримінальному провадженні викривачем , і тому він не може бути увільнений від займаної посади, оскільки це заборонено статтею 53-4 Закону України "Про запобігання корупції".

Крім того, ОСОБА_1 подано ще один адміністративний позов (справа №640/3978/22) до Служби Безпеки України та Міністерства оборони України предметом оскарження в якому є, зокрема, і визнання протиправним та скасування наказу Міністра оборони України №649 від 08.12.2021 з мотивів увільнення його від посади на підставі припинення йому доступу до державної таємниці у зв`язку зі скасуванням Службою безпеки України допуску до державної таємниці.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, полковником Збройних Сил України, який проходив військову службу в Міністерстві оборони України на посаді директора Департаменту внутрішнього аудиту.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, зокрема, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі по тексту - Положення).

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України (пункт 5 Положення).

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (пункт 6 Положення).

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (пункт 7 Положення).

Як було встановлено судом вище, за заявою від 14.04.2021 ОСОБА_1 головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України розпочато розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.369 Кримінального кодексу України. За таких обставин, заявник ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000193 від 14.04.2021 є викривачем.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі по тексту - Закон України № 1700-VII) викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;

Згідно зі статтею 53 Закону України № 1700-VII викривачі, їх близькі особи перебувають під захистом держави.

Статтею 53-4 Закону України № 1700-VII передбачено захист трудових прав викривача.

Викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше (ч.1 ст.53-4 Закону України № 1700-VII).

Частиною 5 Закону України № 1700-VII передбачено, що викривач, його близькі особи, звільнені з роботи у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, підлягають негайному поновленню на попередній роботі (посаді), а також їм виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення викривача, його близької особи на роботі (посаді) розглядається більше одного року не з їхньої вини, їм виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з позовної заяви та неодноразово наголошувалось позивачем під час судових засідань, прийняття оскаржуваного наказу Міністром оборони України ОСОБА_3 про увільнення ОСОБА_1 із займаної посади директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, безпосередньо пов`язане з тим фактом, що він є викривачем корупційного кримінального правопорушення, а отже, вважає порушеними свої права саме як викривача.

Суд, проаналізувавши матеріали справи та всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов не може погодитись з наведеними вище твердженнями позивача з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч.1 ст.70 КАСУ).

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ч.4 ст.70 КАСУ).

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, в обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що його безпосередньому керівнику - Міністру оборони України з 14.04.2021 року, було відомо, що ОСОБА_1 є викривачем корупційного кримінального правопорушення.

При цьому, загальновідомою обставиною є те, що ОСОБА_3 обіймає посаду Міністра оборони України з 04.11.2021 року. У судовому засіданні, позивачем було підтверджено, що посилаючись у своїй позовній заяві на обізнаність Міністра оборони України про статус ОСОБА_1 як викривача корупційного кримінального правопорушення з 14.04.2021 року, позивач мав на увазі не діючого Міністра оборони України ОСОБА_3 , яким було прийнято оскаржуваний наказ, а Міністра оборони України ОСОБА_4 , який попередньо обіймав цю посаду з 04.03.2020 по 03.11.2021 року. При цьому, доказів, які б переконливо свідчили про обізнаність Міністра оборони ОСОБА_3 щодо статусу ОСОБА_1 як викривача корупційного кримінального правопорушення матеріали справи не містять, а присутній в судовому засіданні представник відповідача також не підтвердив зазначений факт.

Крім того, проаналізувавши зміст оскаржуваного наказу Міністра оборони України Резнікова Олексія Юрійовича №649 від 08.12.2021 судом встановлено, що полковника ОСОБА_1 , директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України відповідно до підпункту 8 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України .

Так, відповідно до зазначеного вище Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (пункт 12 Положення).

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (пункт 12 Положення).

Підпунктом 8 пункту 116 Положення встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби.

Водночас, матеріали справи містять докази припинення наказом Міністерства оборони України №144 ДС/КП від 27.09.2021 ОСОБА_1 допуску до державної таємниці у зв`язку зі скасуванням йому допуску до державної таємниці Службою безпеки України, що в подальшому, як вказує відповідач, і стало підставою для увільнення позивача із займаної ним посади. При цьому, як було зазначено судом вище, дані обставини є предметом оскарження позивачем в Окружному адміністративному суді міста Києва в межах іншої адміністративної справи №640/3978/22.

Враховуючи усе вищевказане в сукупності, суд дійшов висновку, що наведені позивачем в обґрунтування його позовної заяви доводи щодо увільнення його з посади директора Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та зарахування у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони пов`язане з порушенням його прав, свобод та інтересів, як особи, яка визнана у кримінальному провадженні викривачем, ґрунтуються на припущеннях позивача, оскільки останні не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті належними та допустимими доказами, а наявні в матеріалах справи докази не спростовують вищезазначених висновків суду та не доводять протилежного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок

Повний текст рішення виготовлено 04.08.2022