Справа № 140/14244/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/14244/21 пров. № А/857/8368/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року (суддя першої інстанції Андрусенко О.О., м. Луцьк)

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 36008,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відповідно до вимог статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом. У порушення зазначених норм за ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки внаслідок несплати грошових зобов`язань, донарахованих згідно податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 № 0-0305 на суму 1172,75 грн, від 08.04.2019 № 0-0305 на суму 184,29 грн, від 08.04.2019 № 0-0305; на суму 33 250,11 грн, від 08.04.2019 № 0-0305 на суму 1401,71 грн. Загальна заборгованість становить 36008,86 грн. Заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги від 07.11.2019 №160573-51 не призвели до погашення податкового боргу. Отже, є підстави для його стягнення у судовому порядку.

14.01.2022 ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 №0-0305 на суму 1172,75 грн, №0-0305 на суму 184,29 грн, №0-0305 на суму 33250,11 грн, №0-0305 на суму 1401,71 грн. (надалі зустрічний позов). В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що ГУ ДПС у Волинській області нараховано йому грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на загальну суму 36008,86 грн. на підставі вищевказаних податкових повідомлень-рішень. При цьому спірний податковий борг нарахований згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за 2018 рік протиправно, оскільки об`єкти нерухомого майна: приміщення їдальні площею 75, 3 кв.м та приміщення корівника 4-рядного площею 1786,20 кв.м не перебувають у його власності. Щодо об`єктів нерухомості, які належать йому на праві власності: нежитлове приміщення (заправка) площею 184, 29 кв.м та нежитлове приміщення (побутове приміщення) площею 1172,75 кв.м, то зазначає, що такі є промисловими будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у промисловій діяльності, використовуються за їх функціонально-цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції, а тому не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу припису підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 4 травня 2022 року первісний позов Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави податковий борг у розмірі 1357,04 грн. У задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 08 квітня 2019 року №0-0305 та №0-0305. У задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір у сумі 496,20 грн.

Із таким судовим рішенням не погодилося Головне управління ДПС у Волинській області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про задоволення первісного позову . В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що за ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі становить 36008,86 грн, який виник внаслідок несплати грошових зобов`язань, донарахованих згідно податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 № 0-0305 на суму 1172,75 грн, від 08.04.2019 № 0-0305 на суму 184,29 грн, від 08.04.2019 № 0-0305; на суму 33 250,11 грн, від 08.04.2019 № 0-0305 на суму 1401,71 грн. Заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги від 07.11.2019 №160573-51 не призвели до погашення податкового боргу. При цьому, ОСОБА_1 не звертався у встановленому порядку до контролюючого органу із заявою про звірку. Підставою для нарахування податкових зобов`язань стала інформація з КП Податковий блок власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 9.9 кв. м, нежитлового приміщення площею 63 кв.м, приміщення їдальні площею 75.3 кв. м, приміщення корівника площею 1786, 2 кв.м. Отже, повинен сплачувати відповідні податки .Враховуючи викладене, оскаржувані платником податкові повідомлення-рішення є законними і податковий борг підлягає стягненню.

У судовому засіданні представник апелянта Сахарчук А.А. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.04.2019 ГУ ДФС у Волинській області прийнято такі податкові повідомлення-рішення:

- № 0-0305, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 1172,75 грн.;

- № 0-0305, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 184,29 грн.;

- № 0-0305, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 33250,11 грн;

- № 0-0305, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 1401,71 грн.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень стала інформація з ІКП «Податковий блок власності на нерухоме майно», згідно даних якого ОСОБА_1 є власником такого нерухомого майна в АДРЕСА_1 :

1) приміщення (їдальня) площею 75,3 кв.м ;

2) приміщення (корівник 4-рядний) площею 1786,20 кв.м;

3) нежитлове приміщення (заправка) площею 9,9 кв.м ;

4) нежитлове приміщення (побутове приміщення) площею 63 кв.м.

07.11.2019 ГУ ДПС у Волинській області було сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу №160573-51, з якої вбачається, що станом на 06.11.2019 загальна сума податкового боргу становить 36037,33 грн.

ОСОБА_1 оскаржив до суду податкові повідомлення-рішення від 08.04.2019 №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з таких мотивів.

Згідно з пунктами 15.1, 15.2 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України (далі в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З розрахунку з податку на нерухоме майно та листа ГУ ДПС у Волинській області від 09.11.2020 №Б-3493/54 слідує, що контролюючим органом визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік на такі об`єкти нежитлової нерухомості:

1) нежитлове приміщення (їдальня) площею 75,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в згідно податкового повідомлення рішення від 08.04.2019 № 0-0305 у сумі 1401,71 грн;

2) нежитлове приміщення (корівник 4-рядний) площею 1786,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 згідно податкового повідомлення рішення від 08.04.2019 № 0-0305 у сумі 33250,11 грн;

3) нежитлове приміщення (заправка) площею 9,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 згідно податкового повідомлення рішення від 08.04.2019 № 0-0305 у сумі 184,29 грн;

4) нежитлове приміщення (побутове приміщення) площею 63 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 згідно податкового повідомлення рішення від 08.04.2019 № 0-0305 у сумі 1172,75 грн.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що у 2018 (період, за який визначено податкові зобов`язання) ОСОБА_1 не був власником об`єктів нежитлової нерухомості: нежитлове приміщення (їдальня) площею 75,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (корівник 4-рядний) площею 1786,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 45-47) право власності на об`єкти нежитлової нерухомості: їдальня площею 75,3 кв.м та корівник 4-рядний площею 1786,20 кв.м з 23.09.2017 зареєстровано за ФГ «Пересопницьке».

Посилання ГУ ДПС у Волинській області на те, що згідно інформації з ІКП «Податковий блок власності на нерухоме майно» ОСОБА_1 є власником вказаних об`єктів нерухомого майна (їдальня та корівник 4-рядний), є безпідставними, оскільки за приписами підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом саме на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 у 2018 не був власником об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: їдальні площею 75,3 кв.м. та корівника площею 1786,20 кв.м, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкові повідомлення рішення від 08.04.2019 № 0-0305 та № 0-0305, якими визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 1401,71 грн та у сумі 33250,11 грн прийняті протиправно та підлягають скасуванню.

Отже, рішення суду про задоволення зустрічного позову в цій частині та відмову у задоволенні первісного позову ГУ ДПС у Волинській області про стягнення податкового боргу у сумі 34651,82 грн є правильним і доводи апелянта висновків суду не спростовують.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 № 0-0305 та № 0-0305 та відповідно вимог позову про стягнення податкового боргу у сумі 1357,04 грн, судом враховано наступне.

ОСОБА_2 у 2018 був власником об`єктів нежитлової нерухомості: заправки площею 9,9 кв.м. та побутового приміщення площею 63 кв.м. (з 31.05.2019 право власності на об`єкт нерухомого майна побутове приміщення зареєстровано за ФГ «Пересопницьке»), що підтверджено даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 46-50) та не заперечується позивачем за зустрічним позовом.

Згідно із підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

За приписами пунктів 30.1,30.2, підпункту «г» пункту 30.9 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкова пільга надається шляхом: звільнення від сплати податку та збору.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. А не належність конкретному суб`єкту-платнику. При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - спеціальний статус будівлі як будівлі промисловості - не є достатньою підставою для застосування для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням за її цільовим призначенням - для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України застосовується, якщо власниками будівель промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання цих будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.02.2020, прийнятої у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №820/3556/17.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі промисловості віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

Цей клас включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.

Цей клас не включає: резервуари, силоси та склади (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Матеріалами справи не підтверджено те, що у 2018 у власності ОСОБА_1 перебували об`єкти промисловості, які використовувались за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Відтак, такі об`єкти нерухомого майна є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та підстави для застосування передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податкової пільги щодо цих об`єктів відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 08.04.2019 № 0-0305 та № 0-0305 є правомірними. Враховуючи викладене, суд першої інстанції стягнув податковий борг у сумі 1357,04 грн.

ОСОБА_1 такі висновки суду не оспорював.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 05.09.2022 у зв`язку з тимчасовою відсутністю судді Затолочного В.С.