Справа № 640/3108/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року м. Київ №640/3108/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомГромадської організації «Рада захисту конкуренції та споживачів»
доАнтимонопольного комітету України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Дніпровська міська рада;

встановив:

Громадська організація «Рада захисту конкуренції та споживачів» звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просила:

-визнати протиправними дії АМКУ, які полягають у прийнятті рішення у формі листа від 17.12.2021 №500-29/09-18100 за результатом розгляду наданої йому листом Позивача від 19.11.2021 №487-ЗВ інформації про неналежне використання державної допомоги, в порядку, відмінному від порядку, який встановлений для таких випадків Законом, а також визнати протиправною бездіяльність АМКУ, яка полягає у нездійсненні АМКУ перевірки інформації про неналежне використання державної допомоги, наданої листом Позивача від 19.11.2021 №487-ЗВ у порядку, передбаченому статтею 13 Закону;

- зобов`язати АМКУ здійснити перевірку інформації про неналежне використання державної допомоги, наданої листом Позивача від 19.11.2021 №487-ЗВ у порядку, передбаченому статтею 13 Закону, та за наявності підстав, передбачених Законом здійснити розгляд справи про державну допомогу відповідно до статей 11, 12 і 14 Закону, з урахуванням висновків адміністративного суду, викладених у судовому рішенні по справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність рішення у формі листа від 17.12.2021 №500-29/09-18100, оскільки Антимонопольний комітету України як уповноважений орган у розумінні Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання», в порушення статті 13 вказаного Закону не провів належну перевірку інформації, наданої позивачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що Громадська організація «Рада захисту конкуренції та споживачів» не є тим суб`єктом, який має право на оскарження дій або бездіяльності Антимонопольний комітету України, як уповноважений орган у розумінні Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання», оскільки є неприбутковою організацією.

В той же час, представник відповідача наголосив на тому, що лист-відповідь від 17.12.2021 №500-29/09-18100 взагалі не може бути предметом оскарження у будь-якому судочинстві, оскільки не є рішенням уповноваженого органу в розумінні Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання».

В свою чергу представник третьої особи - Дніпровської міської ради надав письмові пояснення, в яких зауважив, що Дніпровською міською радою вчиняються дії щодо скасування наказу Державної авіаційної служби України №1007 від 30.06.2021, на підставі якого видано сертифікат аеродрому «Дніпро» №UA-005 від 01.07.2021, де статус експлуатанта надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ».

В той же час, станом на момент подання зазначених письмових пояснень рішення у справі №160/17591/21, де предметом спору є вищезазначені рішення Державної авіаційної служби України, ще не прийнято.

Крім цього, представник Дніпровської міської ради зауважив, що відповідно до рішення відповідача від 07.07.2021 №412-р допомога надається з метою створення (будівництва) нового аеропорту та злітно-посадкової полоси, що в свою чергу свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» жодним чином не буде мати відношення, а саме бути експлуатантом на підставі сертифікату аеродрому «Дніпро» №UA-005 від 01.07.2021 нового аеропорту.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, пояснення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 07.07.2021 Антимонопольний комітет України прийняв рішення № 412-р про результати розгляду справи про державну допомогу.

Зазначене рішення Антимонопольний комітет України прийняв за результатами розгляду справи №500-26.15/20-21-ДД про державну допомогу, порушеної для проведення поглибленого аналізу допустимості державної допомоги для конкуренції, яка надається на здійснення заходів з проектування та будівництва аеродрому Міжнародного аеропорту «Дніпро» за рахунок коштів державного бюджету.

У листопаді 2021 року позивачу стало відомо про обставини, які, на його думку, можуть свідчити про неналежне використання державної допомоги, що суперечить Рішенню № 412-р.

Так, зокрема, з ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 у справі № 160/17591/21, текст якої оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень в мережі Інтернет, позивач дізнався, зокрема, про те, що:

30.06.2021 Державна авіаційна служба України видала наказ № 1007 «Про видачу Сертифіката аеродрому «Дніпро»;

на підставі наказу Державіаслужби від 30.06.2021 № 1007 Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» було видано сертифікат № UA-005.

При цьому, 06.07.2021 на веб-сайті Міжнародного аеропорту «Дніпро» в мережі Інтернет оприлюднено повідомлення під назвою «ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК» отримало Сертифікат експлуатанта аеродрому «Дніпро», у якому, зокрема, повідомлено, що «ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК» отримало Сертифікат експлуатанта аеродрому «Дніпро» відповідно до авіаційних правил України, що є адаптованими до Законодавства Європейського Союзу. 1 липня 2021 року Державна авіаційна служба України видала ТОВ «МА «ДНІПРОПЕТРОВСЬК» Сертифікат аеродрому «Дніпро» відповідно до Авіаційних правил України «Технічні вимоги та адміністративні процедури для сертифікації аеропортів», затверджених наказом ДАСУ від 06.11.2017 за №849, які розроблені з урахуванням Регламенту Європейської комісії №139/2014 від 12.02.2014».

Також на веб-сайті Міжнародного аеропорту «Дніпро» в мережі Інтернет оприлюднено фотокопію виданого Державіаслужбою Сертифікату аеродрому Дніпро від 01.07.2021 № UA-005 (бланк серії АА № 021880), у якому зазначено, що:

«Відповідно до положень Авіаційних правил України «Технічні вимоги та адміністративні процедури для сертифікації аеродромів», а також до наведених далі умов Державна авіаційна служба України засвідчує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» Україна, 49042, м. Дніпро, Аеропорт цивільної авіації є експлуатантом аеродрому «Дніпро» та спроможний забезпечити експлуатацію аеродрому відповідно до цих Авіаційних правил України, сертифікованого базису аеродрому, сертифікаційних умов та керівництва аеродрому.

Цей Сертифікат не підлягає передаванню та залишається дійсним на необмежений час, якщо від нього не відмовляться, не буде тимчасово зупинена його дія або він не буде анульований».

Таким чином, станом на день прийняття АМКУ Рішення № 412-р (07.07.2021), фактичні обставини надання державної допомоги суттєво відрізнялися від обставин, описаних у Рішенні № 412-р, та з урахуванням яких АМКУ сформулював резолютивну частину зазначеного рішення, зокрема вимоги, виконання яких є обов`язковою умовою допустимості державної допомоги.

У зв`язку з цим Громадська організація «Рада захисту конкуренції та споживачів» звернулась з листом від 19.11.2021 №487-3В до АМКУ з інформацією про неналежне використання державної допомоги.

У зазначеному листі позивач виклав відому йому інформацію про невідповідність Рішення № 412-р фактичним обставинам, вказав на інформацію та обставини, які не були враховані АМКУ під час прийняття Рішення № 412-р, пояснив чому надання державної допомоги на умовах, які фактично не відповідають умовам, зазначеним у Рішенні № 412-р матиме наслідком недопустимість державної допомоги для конкуренції.

У листі позивач також просив АМКУ, зокрема, здійснити перевірку інформації про неналежне використання державної допомоги, наведену у цьому зверненні у порядку, передбаченому статтею 13 Закону, а також з урахуванням пунктів 12 та 13 Порядку моніторингу.

Проте, у відповідь на лист від 19.11.2021 №487-ЗВ позивач отримав лист Антимонопольного комітету України від 17.12.2021 № 500-29/09-18100 «Про надання інформації», у якому АМКУ, зокрема зазначив, що «Наведена у зверненні Громадської організації «Рада захисту конкуренції та споживачів» інформація була проаналізована Комітетом на предмет наявності обґрунтованих підозр щодо неналежного використання державної допомоги, проте за результатами попередньої перевірки не виявлено підстав для поглибленого аналізу або перегляду рішення від 07.07.2021 № 412-р.

Враховуючи викладене, керуючись пунктом 18 Порядку моніторингу, Комітет повідомляє про відсутність підстав для перегляду чинної державної допомоги».

Вважаючи вказаний лист Антимонопольного комітету України від 17.12.2021 рішенням уповноваженого органу в розумінні Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин першої і третьої статті 124 Основного Закону України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації, відповідно до якого з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Тобто для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Відповідно до частин першої і другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія A №18, n. 28-36).

У рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обгрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та №35548/06; п. 33).

Оцінка рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень за позовом особи, яка не має права на звернення до суду і не є потерпілою в конкретних правовідносинах (є неналежним позивачем), апріорі не може призвести до захисту прав і не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства.

Верховний Суд зазначив, що це першочергово належало з`ясувати під час вирішення цієї справи, оскільки з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується.

Суд нагадав, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 28.11.2013 №12-рп/2013 громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права й охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках:

якщо таке повноваження передбачено в її статутних документах,

якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду вказала, що, вирішуючи питання щодо права громадських організацій на звернення до суду в інтересах інших осіб, суди повинні з`ясувати:

1. Статус громадської організації та її засновників, їхню безпосередню заінтересованість у вирішенні питання, що є предметом позову;

2. Мету громадської організації та її безпосередній зв`язок із предметом позову;

3. Інтереси яких саме осіб є предметом судового захисту;

4. Чи зверталися ці особи за захистом своїх прав до громадської організації;

5. Добросовісність дій громадської організації, що звертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Статуту Громадської організації «Рада захисту конкуренції та споживачів», діяльність організації має суспільний характер, що проявляється у взаємодії та співпраці з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами організаціями різних форм власності, професійними спілками, встановленні партнерських відносин з іншими громадськими організаціями, рухами, фондами, міжнародними організаціями, фізичними особами в відповідності до Статуту організації та чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 2.4.2 організація має право представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів чи інших осіб у будь-яких органах державної влади, в тому числі в судах, правоохоронних органах, у органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 3.1 Статуту метою діяльності організації є розвиток конкуренції, ринкових відносин та захист прав споживачів.

Згідно з пунктом 3.2 Статуту основними завданнями організації є, зокрема, запровадження дієвого громадського контролю за діяльністю органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розвитку конкуренції та сфері прав споживачів.

Пунктом 3.3 передбачено, що основними напрямками діяльності організації є, зокрема, звертатися з позовом до суду щодо невизначеного кола споживачів і підприємців щодо припинення неправомірних дії та відшкодування збитків.

З наведеного вбачається, що Громадської організації «Рада захисту конкуренції та споживачів» є належним позивачем у даній справі, оскільки статутними документами прямо передбачено право організації звертатися до суду з метою захисту законних інтересів та законних інтересів своїх членів чи інших осіб у будь-яких органах державної влади, в тому числі в судах, правоохоронних органах, у органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності та підпорядкування у сфері належного забезпечення конкуренції.

Стосовно доводів представника відповідача, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань код економічної діяльності Громадської організації «Рада захисту конкуренції та споживачів» є « 94.99 діяльність інших громадських організацій», суд зауважує, що відповідно до статутних документів Громадська організація «Рада захисту конкуренції та споживачів» здійснює діяльність, зокрема, щодо розвитку конкуренції, а тому код економічної діяльності жодним чином не спростовує право позивача на звернення до суду з даним позовом.

Більше того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про надання державної допомоги суб`єктам господарювання» заінтересовані особи - надавачі та отримувачі державної допомоги, суб`єкти господарювання, інші юридичні і фізичні особи, їх об`єднання, інтереси яких можуть зазнати впливу від надання державної допомоги.

А згідно з статтею 17 Закону України «Про надання державної допомоги суб`єктам господарювання» заінтересовані особи мають право оскаржити рішення Уповноваженого органу, прийняті відповідно до цього Закону, повністю або частково до окружного адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, у місячний строк з дня його одержання.

Тому суд дійшов висновку, що Громадська організація «Рада захисту конкуренції та споживачів» є належним позивачем у даній справі.

Стосовно суті предмету спору, а саме визнання протиправними дій АМКУ, які полягають у прийнятті рішення у формі листа від 17.12.2021 №500-29/09-18100 за результатом розгляду звернення позивача від 19.11.2021 №487-ЗВ, суд зауважує на наступному.

Законом України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» встановлено обмеження за суб`єктним колом осіб, яким надано право звернення з позовом до Комітету у відносинах, пов`язаних з державною допомогою суб`єктам господарювання.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» цей Закон встановлює правові засади проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання, здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції, спрямований на забезпечення захисту та розвитку конкуренції, підвищення прозорості функціонування системи державної допомоги та дотримання міжнародних зобов`язань України у сфері державної допомоги.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» до повноважень Уповноваженого органу належить визначення належності до державної допомоги заходів з підтримки суб`єктів господарювання за рахунок ресурсів держави чи місцевих ресурсів, оцінювання допустимості державної допомоги для конкуренції, прийняття рішень, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» якщо Уповноважений орган під час проведення моніторингу державної допомоги або з будь-яких інших джерел отримав обґрунтовану інформацію про неналежне використання державної допомоги, що суперечить його рішенню про допустимість такої допомоги для конкуренції або про допустимість для конкуренції за умови виконання надавачем та отримувачами державної допомоги встановлених Уповноваженим органом зобов`язань, він проводить перевірку такої інформації в частині дотримання вимог цього Закону.

Проведення моніторингу державної допомоги визначено Розділом 8 Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» реєстр державної допомоги складається та ведеться Уповноваженим органом за результатами проведення моніторингу державної допомоги та на підставі інформації про чинну державну допомогу, яка подається надавачами такої допомоги.

Згідно з частиною сьомою статті 16 Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання» Уповноважений орган щороку, до 1 вересня наступного року, складає річний звіт про надання державної допомоги в Україні за попередній фінансовий рік та подає його Кабінетові Міністрів України. Такий звіт публікується в газеті "Урядовий кур`єр" та розміщується на урядовому веб-сайті.

Як вбачається з матеріалів справи позивач надав уповноваженому органу інформацію про неналежне використання державної допомоги, що суперечить його рішенню про допустимість такої допомоги для конкуренції або про допустимість для конкуренції за умови виконання надавачем та отримувачами державної допомоги встановлених Уповноваженим органом зобов`язань.

Однак, листом від 17.12.2021 Уповноважений орган Антимонопольний комітету України повідомив позивача про те, що наведена у зверненні Громадської організації «Рада захисту конкуренції та споживачів» інформація була проаналізована Комітетом на предмет наявності обґрунтованих підозр щодо неналежного використання державної допомоги, проте за результатами попередньої перевірки не виявлено підстав для поглибленого аналізу або перегляду рішення від 07.07.2021 № 412-р.

Порядок проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання відбувається на підставі Порядку проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28.12.2015 №43-рп.

Згідно з пунктом 13 Порядку проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання у разі отримання Уповноваженим органом інформації про державну допомогу з будь-яких інших джерел або шляхом самостійного виявлення залежно від змісту виявленої (отриманої) інформації здійснюється її попередня перевірка на предмет:

ймовірної належності виявлених (повідомлених) заходів підтримки суб`єктів господарювання за рахунок ресурсів держави чи місцевих ресурсів до незаконної державної допомоги;

наявності ознак того, що чинна державна допомога не є або не може вважатись допустимою для конкуренції;

наявності обґрунтованих підозр щодо неналежного використання державної допомоги.

Відповідно до пункту 14 Порядку проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання попередня перевірка інформації, отриманої з інших джерел або виявленої самостійно здійснюється з урахуванням критеріїв оцінки допустимості окремих категорій державної допомоги, визначених чинним законодавством України.

В той же час, відповідно до пункту 18 Порядку проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання за результатами попередньої перевірки, передбаченої пунктом 13 цього Порядку, Уповноважений орган:

проводить поглиблений аналіз в порядку, передбаченому статтею 12 Закону, у разі висновку про ймовірну належність виявлених (повідомлених) заходів підтримки до незаконної державної допомоги;

проводить поглиблений аналіз інформації в порядку, встановленому статтею 13 Закону, у разі висновку щодо обґрунтованості підозр щодо неналежного використання державної допомоги;

проводить перегляд чинної державної допомоги в порядку, передбаченому статтею 15 Закону, у разі виявлення ознак того, що чинна державна допомога не є або більше не може вважатись допустимою для конкуренції;

направляє заявнику не пізніше 30 днів з дня отримання повідомлення, передбаченого пунктом 12 цього Порядку, відповідь про неналежність повідомлених заходів підтримки до незаконної державної допомоги, відсутність підстав для перегляду чинної державної допомоги або необґрунтованість інформації про неналежне використання державної допомоги.

Крім цього, стосовно суті порушеного у листі від 19.11.2021 №487-ЗВ питання, суд зазначає наступне.

Станом на день розгляду справи, так само як і на день винесення Антимонопольним комітетом України рішення № 412-р від 07.07.2021, і на день прийняття АМКУ оскаржуваного листа від 17.12.2021 №500-29/09-18100, - статус експлуатанта аеродрому «Дніпро» належить юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» (0) на підставі безстрокового Сертифікату аеродрому «Дніпро» № UA-005 від 01.07.2021, що був виданий Державною авіаційною службою України за наслідком проведеної сертифікації аеродрому «Дніпро» на підставі Наказу №1007 від 30.06.2021 «Про видачу Сертифіката аеродрому «Дніпро».

Процес сертифікації аеродрому «Дніпро» в 2021 році проходив відповідно до Авіаційних правил України «Технічні вимоги та адміністративні процедури для сертифікації аеродромів», затверджених наказом Державної авіаційної служби України №849 від 06.11.2017.

Відповідно до пункту ADR.OR.B.035 Додатку III Авіаційних правил зміна експлуатанта аеродрому можлива лише у двох випадках:

якщо сертифікат аеродрому був анульований;

якщо експлуатант відмовився від сертифікату аеродрому.

Відтак, як вірно зауважив представник Дніпровської міської ради, як станом на день подання листа від 19.11.2021, так і на момент розгляду справи по суті не існує жодного правового механізму зміни експлуатанта аеродрому шляхом прийняття відповідного рішення Антимонопольним комітетом України в межах чинного законодавства України.

В той же час, відповідно до пункту 75 рішення Антимонопольного комітету України від 07.07.2021 №412-р «…реконструкція аеродрому призведе до зупинки аеропорту на весь період реконструкції (орієнтовно на 36 місяців за умови стабільного та безперебійного фінансування), що є неприпустимим для Дніпропетровського регіону. Розвиток Міжнародного аеропорту «Дніпро» можливий лише шляхом будівництва нового аеродрому на його території. У разі не реалізації цього проекту існує загроза повної зупинки діючого аеропорту, і як наслідок, відсутність авіаційного сполучення з таким великим регіоном.»

Відтак, зважаючи на вищенаведений витяг з рішення, що свідчать про відведення нових земель для будівництва нової злітно-посадкової смуги, а також про спрямування бюджетних асигнувань в рамках Бюджетної програми 3107030 «Проектування та будівництво аеродрому Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ» саме на будівництво нового аеродрому на території Міжнародного аеропорту «Дніпро» (а не на реконструкцію існуючого), - є обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «МА «Дніпропетровськ» як експлуатант існуючого аеродрому на підставі Сертифікату № UA-005 від 01.07.2021 не матиме жодного юридичного відношення до новозбудованого аеродрому.

Після завершення будівництва аеродрому в рамках виконання Бюджетної програми 3107030 «Проектування та будівництво аеродрому Міжнародного аеропорту «Дніпропетровськ», після введення його в експлуатацію та після офіційного визначення законного власника та балансоутримувача цього новозбудованого аеродрому - керуючись наказом Державіаслужби від 25.10.2005 № 795 власник аеродрому особисто (або інша особа, яка одержить офіційну згоду власника аеродрому на його використання) спочатку отримає Свідоцтво про реєстрацію даного аеродрому, і лише після цього за погодженням власника аеродрому та за рішенням Державної авіаційної служби України буде визначено експлуатанта новозбудованого аеродрому шляхом видачі йому відповідного Сертифікату аеродрому.

Ключовою відмінністю описаного вище процесу сертифікації (обрання експлуатанта), який має відбутись щодо новозбудованого аеродрому на території Міжнародного аеропорту «Дніпро» від того процесу сертифікації, який вже відбувся у 2021 році щодо існуючого аеродрому (та оскаржується в суді Дніпровською міською радою) - є факт того, що новозбудований аеродром матиме чітко визначеного офіційного власника, з яким майбутній експлуатант буде зобов`язаний укласти повноцінну угоду, в якій будуть детально прописані умови, порядок, строк використання земель та споруд новозбудованого аеродрому, а також буде детально прописана відповідальність експлуатанта за непрозоре, дискримінаційне ведення власної господарської діяльності.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що Антимонопольний комітет України, вчиняючи дії щодо направлення позивачу відповіді у формі листа від 17.12.2021 №500-29/09-18100 діяв у межах та у спосіб, встановлені Порядком проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28.12.2015 №43-рп.

Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправними дії АМКУ, які полягають у прийнятті рішення у формі листа від 17.12.2021 №500-29/09-18100 за результатом розгляду наданої листом позивача від 19.11.2021 №487-ЗВ інформації про неналежне використання державної допомоги в порядку, відмінному від порядку, який встановлений для таких випадків Законом, а також визнання протиправною бездіяльності АМКУ, яка полягає у нездійсненні АМКУ перевірки інформації про неналежне використання державної допомоги, задоволенню не підлягають.

У зв`язку з цим, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога про зобов`язання АМКУ здійснити перевірку інформації про неналежне використання державної допомоги, наданої листом позивача від 19.11.2021 №487-ЗВ, у порядку, передбаченому статтею 13 Закону, та за наявності підстав, передбачених Законом здійснити розгляд справи про державну допомогу відповідно до статей 11, 12 і 14 Закону, з урахуванням висновків адміністративного суду, викладених у судовому рішенні по справі.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду відповідач довів правомірність своїх дій щодо направлення позивачу оскаржуваного листа з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

В силу статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Громадської організації «Рада захисту конкуренції та споживачів» до Антимонопольного комітету України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко