Справа № 640/8714/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8714/21 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2022 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наявної у нього станом на день звільнення зі служби вислуги років достатньо для призначення пенсії за пунктом ''а'' ст. 12 Закону України ''Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб''.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 26.02.2021 за №24 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас, а також виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. При звільненні відповідач не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Таку бездіяльність відповідача, позивач вважає протиправною, з огляду на те, що за змістом норм ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 при звільненні військовослужбовця, не визначено, яку вислугу років (календарну чи пільгову) має мати військовослужбовець, для того щоб отримати вказану допомогу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2021 вирішено в порядку ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України питання про заміну сторони (відповідача) у справі на його правонаступника - ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі матеріалами підтверджено те, що загальна вислуга років, на час звільнення позивача, становила більше 10 років, а саме: у календарному обчисленні 9 років 07 місяців 03 доби, у пільговому обчисленні 00 років 06 місяців 28 діб, та у загальному обчисленні 10 років 01 місяць 01 доба.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

На переконання апелянта, у спірних правовідносинах вказані позивачем періоди служби підлягають зарахуванню до вислуги років в календарному обчислені, а не в пільговому.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом командувача Військ зв`язку та кібербезпеки Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.02.2021 №10 капітана ОСОБА_1 , заступника начальника відділу адміністрування та технічної підтримки загальносистемного програмного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , було звільнений з військової служби у запас за пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тобто, у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2021 №24 капітана ОСОБА_1 , заступника начальника відділу адміністрування та технічної підтримки загальносистемного програмного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , було виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, починаючи з 26.02.2021.

У тексті витягу із наказу №24 від 26.02.2021 була зазначена інформація про наявність у позивача вислуги років, яка складала: у календарному обчисленні 9 років 07 місяців 03 доби, у пільговому обчисленні 00 років 06 місяців 28 діб, та у загальному обчисленні 10 років 01 місяць 01 доба.

Як стверджує позивач, та не заперечував представник відповідача, у день звільнення Військова частина не здійснила виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач вважає, що бездіяльність військової частини щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є противоправною.

В подальшому, як повідомив представник Військового інституту в тексті свого клопотання з питання процесуального правонаступництва від 09.07.2021 вих. №190/2264 та довідці від 06.07.2021 вих. №1/12/1/1341, з 30.06.2021 Військову частину НОМЕР_1 розформовано. Натомість за змістом директиви Міністра оборони України від 30.12.2020 №Д-321/10/дск правонаступником зазначеної військової частини визнано ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2).

Зі змісту поданого представником відповідача до суду відзиву на позов вбачається, що Військовим інститутом, як правонаступником військової частини, також не вирішено питання щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спірним у цій справі є правильність обрахування календарної вислуги років ОСОБА_1 з урахуванням його пільгової вислуги років.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393).

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічна правова норма міститься в п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Щодо календарної вислуги років, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 затверджено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей.

Відповідно до абз. 1 - 4 п. 10 Порядку №393 установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абз. 8 п. 10 Порядку №393).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що спеціальним Законом № 2011-XII регламентовано право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з тим, частиною другою статті 15 вказаного Закону не передбачено будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.

При цьому, з аналізу наведених у Постанові № 393 правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 822/3008/17.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що загальна вислуга років Позивача становить понад 10 років і в розумінні чинного законодавства він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII.

Доводи Апелянта про те, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться лише у разі наявності у військовослужбовця 10 календарних років вислуги, а Позивач має лише 9 років 07 місяців та 28 днів, судова колегія відхиляє з підстав, зазначених вище.

З приводу посилання Апелянта на постанову КМУ від 17.07.1992 № 393 та наказ Міноборони від 07.06.2018 № 260, суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон № 2011-XII має вищу юридичну силу у порівнянні з вказаними Апелянтом підзаконними нормативними актами.

Крім того, як відзначалося раніше, у Постанові № 393 правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель