Справа № 640/4166/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 серпня 2022 року справа №640/4166/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доМіністерства освіти і науки України (далі по тексту - відповідач, МОН України)
про1) визнання незаконними положення розділу ІІІ Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти у тій частині, що порушує права людини, а саме позбавляє дитину, що досягла чотирнадцятирічного віку і є неповнолітньою, а не малолітньою, права на свободу пересування і вільний вибір місця проживання, роду діяльності і навчання; 2) зобов`язання відповідача усунути зазначені позивачем порушення шляхом заміни всіх словосполучень «для учнів, які не досягли повноліття», що використовуються у розділі ІІІ Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, на словосполучення «для учнів, які не досягли чотирнадцятирічного віку»; 3) стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 90 800,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, вважаючи незаконними положення розділу ІІІ Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти у тій частині, що позбавляє дитину, що досягла чотирнадцятирічного віку і є неповнолітньою, а не малолітньою, права на свободу пересування і вільний вибір місця проживання, роду діяльності і навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що немає необхідності у тому, щоб заяву на переведення писав виключно хтось із батьків. Чинним законодавством не встановлені норми, які вимагали б питати дозвіл батьків на навчання, що призводить до законодавчої колізії, у якій ОСОБА_1 вважає, що не зобов`язана питати дозвіл батьків на навчання, але при цьому повинна вмовляти їх написати заяву на переведення до іншого навчального закладу замість неї.

Позивач вважає, що заборона за власним бажанням змінювати місце навчання, чи встановлення вимог, де волевиявлення людини може бути реалізовано лише в залежності від бажання третіх осіб, виглядає безглуздо і суттєво звужує права людей підліткового віку у частині свободи пересування, свободи вибору місця проживання, права на отримання інформації, права на отримання освіти та інших основоположних прав людини.

Зокрема позивач зазначає, що проживає окремо від батьків з 23 березня 2019 року, посилається на право обирати місце проживання, на право працювати та заробляти гроші з 14-річного віку відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. У зв`язку із цим позивач вважає, що в оскаржуваному нормативно-правовому акті словосполучення «для учнів, які не досягли повноліття» необхідно змінити на словосполучення «для учнів, які не досягли чотирнадцятирічного віку».

Стосовно обґрунтування розмірів моральної шкоди позивач наголошує, що неможливість отримати знання фактично призводить до неможливості стати повноцінним членом суспільства. Позивач вважає, що її батьки, користуючись недосконалістю законодавства, використовуючи наказ Міністерства освіти та науки України №367, який порушує права людини, зробили все можливе для того, щоб вона не мала жодних перспектив і гарного майбутнього.

Як зазначає позивач, кошти, вказані в якості моральної шкоди, вона збирається витратити на виправлення злочинних дій батьків, помилок Міністерства освіти і науки та на отримання якісної юридичної освіти.

Ухвалою від 01 березня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі №640/4166/21 в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 20 вересня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де заперечив проти задоволення позову, у зв`язку із правомірністю оскаржуваних положень розділу ІІІ Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти.

На думку відповідача, доводи позивача є хибними, тому що процесуальні права здійснюються з урахуванням віку дитини та її рівня розвитку, що має бути достатнім для розуміння, і визначаються згідно законодавства.

Відповідач зазначає, що позивач на час звернення не мала повної цивільної дієздатності і відповідальність за її долю несуть її батьки або особи, які її замінюють, та усиновлювачі або піклувальники. Також відповідач звертає увагу, що міжнародним та національним законодавством України передбачено, що дитина в окремих випадках може отримати повну цивільну дієздатність та самостійно приймати рішення з усіх питань.

Як вважає відповідач, оскаржуваний нормативно-правовий акт жодним чином не порушує прав людини-дитини та безпосередньо позивача, не містить дискримінації та відповідає міжнародним нормам, які регулюють питання, пов`язані з правами дітей.

Також відповідач зауважує, що втручання у порядок переведення учнів з однієї школи до іншої може зашкодити правам інших осіб, що є неприпустимим.

У судове засідання 25 липня 2022 року представники сторін не прибули, суд на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 подала директору Знам`янської загальноосвітньої школи №6 заяву від 02 вересня 2019 року, у якій просила:

«- звернути увагу на чинну редакцію ЗУ «Про звернення громадян», де положення другого речення частини четвертої статті 16 стосовно звернення зі скаргою в інтересах недієздатних осіб лише їх законними представниками визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду №8-р/2018 від 11.10.2018 - Положення наказу МОН №367 вважати неконституційними і не брати до уваги у частині неможливості самостійного переведення учня з однієї школи до іншої без письмової заяви одного з батьків;

- у зв`язку з систематичним саботуванням зміни місця мого навчання з боку матері, я вже не встигаю змінити місце навчання до початку навчального року, а їздити щодня з іншого міста не маю можливості;

Цими діями моя мати провокує порушення мною ст. 53 Конституції України а порушувати Закон я не бажаю. Тому прошу прийняти цю заяву написану мною особисто, без долучення заяви матері, органу опіки і піклування, ОСОБА_2 чи будь яких інших осіб, які виявлятимуть бажання вирішувати за мене що мені робити, а що не робити;

- змінити форму мого навчання з денної на екстернат;

- у випадку відмови у наданні можливості навчатися екстерном, надати обґрунтовану письмову відповідь, яку я використаю для подальшого захисту і відновлення моїх порушених прав.».

У відповідь на вказану заяву директор Знам`янської загальноосвітньої школи №6 у своєму листі (з копії листа, наданої позивачем не видно дати та номера його складення) повідомив, що питання щодо переведення позивача на навчання до іншою навчально-виховною закладу в іншу місцевість може бути вирішено на даний час тільки за згодою батьків. Зокрема у листі вказано, що відповідно до наказу Міністерства науки освіти і науки України від 16 квітня 2018 року №367 «Про затвердження порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти» зарахування дитини до навчального закладу здійснюється за заявою батьків.

Позивач звертає увагу, що на момент написання заяви про переведення їй було повні 16 років та вважає, що згідно статті 29 Цивільного кодексу України має право вільно обирати місце проживання; згідно статті 312 Цивільного кодексу України має право на вільний вибір роду занять; згідно статті 313 Цивільного кодексу України має право вільно покидати межі України.

Також позивач зазначає, що згідно з законом вік сексуальної згоди встановлюється з 16 років, згідно з нормами Цивільного та Господарського кодексів України вона має право працювати і заробляти гроші, створювати юридичних осіб, займатися підприємництвом, а також звертає увагу, що Конституційний суд України у своєму рішенні №8-р/2018 виклав чітку позицію, що відсутність повної цивільної дієздатності не позбавляє людину права на звернення до будь яких органів чи установ.

У зв`язку із цим позивач робить висновок про відсутність необхідності у тому, щоб заяву на переведення писав виключно хтось з батьків, а тому, у зв`язку із отриманням відповіді директора Знам`янської загальноосвітньої школи №6, позивач вирішила оскаржити до суду норми Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України від 16 квітня 2018 року №367.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на таке.

Частина друга статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта чи його частини або те, що вона є суб`єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Враховуючи викладене, в контексті спірних правовідносин право на захист виникає за умови доведення факту застосування до позивача норм оскаржуваного акта, та/або того, що позивач є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. При цьому законність оскаржуваного нормативно-правового акта може бути перевірена лише після встановлення у позивача права на його оскарження.

Суд також зауважує, що право на оскарження нормативно-правового акта, на відміну від акта індивідуальної дії, не ставиться в залежність від наявності/відсутності у позивача порушеного права, достатньою підставою для звернення до суду та перевірки оскаржуваного нормативно-правового акта судом є участь позивача у правовідносинах, які врегульовані таким нормативно-правовим актом.

На думку суду, до ОСОБА_1 застосовані норми оскаржуваного Порядку, оскільки у відповіді директора Знам`янської загальноосвітньої школи №6 є посилання на наказ Міністерства науки освіти і науки України від 16 квітня 2018 року №367 «Про затвердження порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти» зарахування дитини до навчального закладу здійснюється за заявою батьків.

Так, Порядок зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти затверджений наказом Міністерства освіти та науки України від 16 квітня 2018 року №367 (далі по тексту - Порядок).

Вказаний Порядок прийнятий відповідно до абзацу першого частини третьої статті 18 Закону України «Про загальну середню освіту» та визначає зокрема механізм переведення учнів з одного закладу освіти до іншого.

Відповідно до оскаржуваного позивачем розділу ІІІ Порядку (пункти 1-4) визначено, що для переведення учня з одного закладу освіти до іншого учень чи один з його батьків (для учнів, які не досягли повноліття) має звернутися до обраного ним закладу освіти щодо можливості зарахування з відповідним письмовим зверненням (запитом) в довільній формі, у тому числі шляхом надсилання його сканованої копії електронною поштою.

Керівник закладу освіти упродовж п`яти робочих днів з дати надходження такого звернення (запиту) має надати заявнику письмову відповідь (у тому числі шляхом надсилання її сканованої копії на електронну пошту заявника) про наявність чи відсутність вільних місць у певному класі та можливість чи неможливість зарахування учня до цього класу.

До закладу освіти, з якого переводиться учень, подаються:

заява про переведення одного з батьків учня (для учнів, які не досягли повноліття) або учня;

письмове підтвердження або його сканована копія з іншого закладу освіти про можливість зарахування до нього відповідного учня.

Упродовж одного робочого дня з дня отримання відповідних документів керівник закладу освіти зобов`язаний видати наказ про відрахування учня для переведення до іншого закладу освіти та видати особову справу учня.

Упродовж п`яти робочих днів з дня отримання від закладу освіти зазначених документів учень чи один із його батьків (для учнів, які не досягли повноліття) має подати до закладу освіти, до якого переводиться учень:

заяву про зарахування;

особову справу учня.

Таким чином, за нормами Порядку для переведення учнів, які не досягли повноліття, з одного закладу освіти до іншого, необхідні звернення щодо можливості зарахування та заява про переведення, які подаються батьками (одним із батьків) таких учнів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Разом із тим, проаналізувавши оскаржувані норми Порядку, суд прийшов до висновку, що вони не суперечать правовим актам вищої юридичної сили, зокрема Цивільному кодексу України та Закону України «Про загальну середню освіту».

Суд вважає, що доводи позивача та вказані ним обставини не є підставою для визнання Порядку протиправним, а свідчать про прогалину у законодавстві та можуть бути підставою для внесення відповідних змін і доповнень до Порядку, зокрема щодо самостійного звернення неповнолітнього учня, якому надано повну цивільну дієздатність, із заявами про можливість зарахування та про переведення до іншого навчального закладу.

Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, однак, звертає увагу, що таке право автоматично не свідчить про можливість самостійного переведення такої особи до іншого навчального закладу.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 25 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до частини другої статті 30 Цивільного кодексу України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина перша статті 34 Цивільного кодексу України встановлює, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

За правилами статті 32 Цивільного кодексу України у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років у фізичної особи неповна цивільна дієздатність.

Як встановлює частина перша статті 32 Цивільного кодексу України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Також, частина друга цієї статті передбачає, що неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Крім того, як визначає частина друга статті 55 Закону України «Про освіту», батьки здобувачів освіти мають право обирати заклад освіти, освітню програму, вид і форму здобуття дітьми відповідної освіти.

Наведене вказує, що оскаржувані позивачем норми Порядку узгоджуються із положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про освіту».

Суд також звертає увагу, що позивач не навів конкретної норми Закону або іншого нормативного-правового акта вищої сили, який би надав право особі віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років самостійно переводитись до іншого навчального закладу.

На думку суду, безпідставними є посилання позивача на рішення Конституційного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі №8-р/2018, оскільки цим рішенням визнано неконституційними положення Закону України «Про звернення громадян» в частині частини другої статті 8, за яким не розглядаються «звернення осіб, визнаних судом недієздатними», та в частині другого речення частини четвертої статті 16 стосовно звернення зі скаргою в інтересах недієздатних осіб лише їх законними представниками.

У свою чергу вказані неконституційні положення Закону України «Про звернення громадян» не застосовуються до спірних правовідносин, які стосуються переведення учня з одного закладу освіти до іншого.

Частина перша статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не довів, що оскаржувані ним положення розділу ІІІ Порядку є незаконними чи таким, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, тому позовні вимоги нормативно та документально не підтверджуються.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 );

Міністерство освіти і науки України (01135, м. Київ, пр.-т. Перемоги, 10; ідентифікаційний код 38621185).

Суддя В.А. Кузьменко