Справа № 686/8800/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/8800/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

01 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до Громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.05.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.05.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач ідентифікований ще з моменту в`їзду на територію України 27.04.2012, а також 17.10.2019 під час вирішення питання про примусове повернення в країну походження. Також судом не вказано дати з якої слід обчислювати початок затримання відповідача, а також не визначено строк затримання.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

30.08.2022 до суду надійшла заява представника відповідача про проведення апеляційного розгляду даної справи за його відсутності.

Позивач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_2 здійснив в`їзд на територію України 27.04.2012 року, після чого мав право перебувати на території України не більше як 15 діб. Однак даний строк відповідач прострочив, з будь-якими заявами щодо легалізації свого становища в Україні до уповноважених органів не звертався.

За порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме за ухилення від виїзду з України після дозволеного терміну перебування, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності .

17.10.2019 на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивачем щодо відповідача було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та надано йому строк, яким його зобов`язано залишити територію України до 15.11.2019.

Однак і в цей строк відповідач не залишив території України, що було виявлено працівниками УДМС України та слугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки дозволений термін перебування його на території України закінчився. Щоб залишити територію України, відповідач не вживає ніяких заходів, документів не має, а тому підлягає примусовому видворенню з України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності до ч.ч. 5, 6 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За змістом ч.1 ст.288 КАС України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи і підрозділи, органи охорони державного кордону або Служби безпеки України подають до місцевого суду позовні заяви про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За приписами частин 11-13 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно положень ст.ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземній та осіб без громадянства» примусовому видворенню іноземця повинні передувати дві обставини, а саме: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Встановлено, що 17.10.2019 позивачем було прийнято рішення про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у строк до 15.11.2019.

Також відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП за порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземній та осіб без громадянства» згідно постанов позивача від 17.10.2019 та від 05.05.2022.

В судовому засіданні у суді першої інстанції відповідач позов визнав, пояснив, що прострочив граничний строк перебування в Україні після в`їзду на її територію, утворив сім`ю. Проживав на території України без документів. Для виїзду коштів не мав, тому не зміг своєчасно виїхати.

Доводи відповідача про те, що його ідентифіковано ще з моменту в`їзду на територію України 27.04.2012, а також 17.10.2019 під час вирішення питання про примусове повернення в країну походження, апеляційний суд розцінює критично з огляду на відсутність у матеріалах справи документів на підставі яких можливо чітко здійснити ідентифікацію відповідача.

З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для затримання з метою ідентифікації та примусового видворення відповідача за межі території України, адже наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України та виконання рішення про примусове повернення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.