Справа № 420/8924/22
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8924/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , МФО НОМЕР_2 , р/ НОМЕР_3 Банк АТ "УКРСИББАНК", на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області / Банк ГУК в Одеській області, Одержувач - ГУК в Од.обл./м.Подільськ/50070000, МФО 899998, р/р UA0015746, , тел./факс: , е-mail:, суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році у розмірі 36787,50 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 66,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не виконано відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів протягом 2021 року, оскільки згідно «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2021 рік середньооблікова чисельність штатних працівників на ФОП ОСОБА_1 склала 8 осіб та у відповідності з нормативом місць призначених для працевлаштування інвалідів відповідач повинен був створити 1 робоче місцем, проте, з урахуванням нормативів розрахунку не створено жодного.

Від відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що в період з 01.01.2021 року по 30.11.2021 року у штаті працювало 5 найманих працівників, а тому у строку до 30.11.2021 року норматив працевлаштування осіб з інвалідністю до неї не застосовувався. 01.12.2021 року до ФОП ОСОБА_1 звернулось 36 осіб із заявами про працевлаштування, які були працевлаштовані, в тому числі 2 особи з інвалідністю. 16.12.2021 року було працевлаштовано ще 12 осіб, в тому числі 1 особа з інвалідністю. Станом на 31.12.2021 року були працевлаштовані 53 наймані працівники, серед яких 3 особи з інвалідністю, при нормі згідно з розрахунку 2 особи. Таким чином, виконання обов`язку щодо працевлаштування особи з інвалідністю на роботу з того моменту, з якого у підприємства виник обов`язок, виключає обставини для застосування адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені. Крім того, у неї не виникало обов`язку для звернення до служби зайнятості із відповідними заявами про попит на спеціальну робочу силу з огляду на самостійне працевлаштування особи з інвалідністю на роботу, з моменту, з якого виникла така необхідність.

Ухвалою суду від 04 липня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2017 року № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

При цьому, відповідно до пункту 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286 середньооблікова чисельність працівників за період з початку року (в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців 12 (тобто місяців).

Згідно п. 9 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2020 року № 591, дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (рядок 02), та кількості осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, застосовується правило заокруглення до цілого: якщо після коми число від 1 до 4, заокруглення відбувається в бік зменшення, від 5 до 9 - в бік збільшення.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Статтею 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2022 року ФОП ОСОБА_1 подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік, за формою № 10-ПОІ, в якому зокрема зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) - 8, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) « 3», кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» « 1» (а.с. 7-9, 72-73)

На підставі даних звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2021 рік Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю було складено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2021 звітний рік в розмірі 36787,50 грн. (а.с. 10).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що в період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року у ФОП ОСОБА_1 працювало 5 осіб, в період з 01.12.2021 року по 15.12.2021 року - 41 особа, в період з 16.12.2021 року по 31.12.2021 року - 53 особи (а.с. 96-102).

Отже, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ФОП ОСОБА_1 з січня 2021 року по листопад 2021 року включно складала менше 8 осіб, в силу вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» у відповідача у вказаний період не виникло обов`язку для створення робочого місця для особи з інвалідністю.

В той же час, обов`язок щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування однієї особи з інвалідністю відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" у ФОП ОСОБА_1 виник з грудня 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2021 року ФОП ОСОБА_1 прийняла на роботу ОСОБА_2 на посаду менеджеру зі збуту, який є особою з інвалідністю ІІ групи, та ОСОБА_3 на посаду комірника, який є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с. 63-64, 67-69, 71).

Також, 16.12.2021 року ФОП ОСОБА_1 прийняла на роботу ОСОБА_4 на посаду продавця продовольчих товарів, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с. 65-66, 70).

При цьому, працевлаштування вказаних осіб у ФОП ОСОБА_1 відбулося в результаті їх безпосереднього звернення з відповідними заявами, а тому у відповідача не виникло підстав для звернення до служби зайнятості із відповідними заявами про попит на спеціальну робочу силу, з огляду на самостійне працевлаштування осіб з інвалідністю на роботу з моменту, з якого виникла така необхідність.

За таких підстав, виконання підприємством свого обов`язку щодо працевлаштування особи з інвалідністю на роботу з того моменту, з якого у підприємства виник цей обов`язок, виключає обставини для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року по справі № 815/3117/18 (№К/9901/6698/19).

Суд не прйимає до уваги посилання представника позивача на лист Мінсоцполітики № 1/6-172 від 26.03.2017 року, у якому зазначено, що норми стосовно працевлаштування осіб з інвалідністю будуть уважатися виконаними, якщо інвалід працював на підприємстві 6 місяців звітного року, а дані табельного обліку використання робочого часу працівників відповідають цим шести місяцям звітного року з частиною другою пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2015 року № 286, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який спрямований на установлення, зміну або скасування норм права.

За таких підстав, оскільки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фактично виконано вимоги щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, встановлених статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», суд дійшов висновку, що застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , МФО НОМЕР_2 , р/ НОМЕР_3 Банк АТ "УКРСИББАНК", на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області / Банк ГУК в Одеській області, Одержувач - ГУК в Од.обл./м.Подільськ/50070000, МФО 899998, р/р UA0015746, , тел./факс: , е-mail:, суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році у розмірі 36787,50 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 66,24 грн., в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.