Справа № 380/5082/22
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5082/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 (далі відповідач), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №13 від 23.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно застосував до позивача штрафні санкції та нарахував пеню за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску. Позивач зазначає, що з 20.11.2013 по 02.02.2017 він був зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте фактично підприємницької діяльності не здійснював та доходу не отримував. У липні 2019 року позивач дізнався, що на виконанні у Дрогобицькому МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Львів) перебувало виконавче провадження щодо стягнення з нього податкового боргу зі сплати єдиного внесу. Позивач добровільно погасив заборгованість у сумі 13035,42грн, що підтверджується, зокрема постановою про закінчення виконавчого провадження №58858611.

20.07.2020 у відділенні Дрогобицького управління ГУ ДПС у Львівській області позивач дізнався про наявність у нього заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 4176грн, яку той одразу оплатив. Згідно з довідкою Дрогобицького управління ГУ ДПС у Львівській області від 03.08.2020 №31704/10/53.9-06 у позивача відсутня заборгованість з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Незважаючи на повну сплату єдиного внеску, нарахованого за час реєстрації позивачем фізичною особою-підприємцем, відповідач у листопаді 2021 року нарахував позивачу штрафні санкції на суму 19353,25грн. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, наполягає на відсутності у нього заборгованості зі сплати податків і зборів. Просить суд скасувати рішення №13 від 23.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач протиправно при складанні вимоги про сплату боргу від 13.09.2018 №Ф-98778-17У не зазначив у ній усієї заборгованості позивача, зокрема пені та штрафних санкцій. За відсутності у вказаній вимозі інформації про нараховані штрафні санкції та пеню, відповідач не мав права в подальшому приймати рішення про стягнення таких коштів з позивача.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що з 26.11.2013 позивач перебував на обліку в податковому органу як платник єдиного податку ІІІ групи. Відповідно, щоквартально йому нараховувався єдиний внесок на загальну суму 13035,42грн, а саме: 20.10.2014 1267,95грн; 20.01.2015 1267,95грн; 20.04.2015 1267,95грн; 20.07.2015 1267,95грн; 19.10.2015 1323,47грн; 19.01.2016 1434,51грн; 19.04.2016 909,48грн; 19.07.2016 941,16грн; 19.10.2016 957,00грн; 19.01.2017 990,00грн; 19.04.2017 1408,00грн. Вказана заборгованість погашена позивачем лише у 2019 році відповідно до платіжних доручень від 09.07.2019 №7131 на суму 8910грн, від 08.08.2019 №8262 на суму 4125,42грн. У зв`язку з щоквартальним порушенням позивачем термінів сплати єдиного внеску відповідач правомірно застосував до нього штрафні санкції у розмірі 126,8грн (за період з 21.10.2014 по 10.07.2019) та 2353,49 грн (за період з 21.01.2015 по 16.08.2019) і нарахував пеню у розмірі 16872,96грн.

24.05.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він повторно наголошує станом на тому, що станом на 03.08.2020 згідно з довідкою Дрогобицького управління ГУ ДПС у Львівській області заборгованість зі сплати єдиного внеску у нього була відсутня. Крім того зазначає, що до 01.01.2017 обов`язок зі сплати єдиного внеску фізичною особою-підприємцем залежав від отримання такою особою прибутку. У спірний період з 20.11.2013 по 02.02.2017 позивач жодного доходу не отримував, у зв`язку з чим відповідач протиправно нарахував йому єдиний внесок, а в подальшому штрафні санкції та пеню.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 09.03.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 02.09.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін).

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 у період з 20.11.2013 по 02.02.2017 був зареєстрований як фізична особа підприємець, вид економічної діяльності 79.11 діяльність туристичних агентств, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.02.2022 №.

З 26.11.2013 позивач перебував на обліку в податковому органі як платник єдиного податку ІІІ групи, який обрав спрощену систему оподаткування. Відповідно, щоквартально йому нараховувався єдиний внесок на загальну суму 13035,42грн, а саме: 20.10.2014 1267,95грн; 20.01.2015 1267,95грн; 20.04.2015 1267,95грн; 20.07.2015 1267,95грн; 19.10.2015 1323,47грн; 19.01.2016 1434,51грн; 19.04.2016 909,48грн; 19.07.2016 941,16грн; 19.10.2016 957,00грн; 19.01.2017 990,00грн; 19.04.2017 1408,00грн.

За вказаний період у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 13035,42грн., у зв`язку з чим відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2018 №Ф-98778-17у.

З відповіді Дрогобицького МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Львів) від 24.12.2021 №58858611/44844/19.7-10 на адвокатський запит представника позивача вбачається, що на виконані і вказаному відділі перебувало виконавче провадження №58858611 з виконання вимоги про сплату боргу №Ф-98778-17у від 13.09.2018, виданої Головним управлінням ДФС у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 13035,42грн недоїмки зі сплати ЄСВ. У зв`язку зі сплатою позивачем боргу державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58858611 від 12.07.2019.

Факт оплати позивачем заборгованості з ЄСВ підтверджується платіжними дорученнями від 09.07.2019 №7131 на суму 8910грн, від 08.08.2019 №8262 на суму 4125,42грн.

Крім того, 20.07.2020 позивач перерахував до бюджету ЄСВ на суму 1408,00грн, що підтверджується квитанцією №TS211622, та 680 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..2.

Позивач також надав суду копію квитанції від 20.07.2020 №0.0..2 на суму 2088,00грн. Проте, з копії вказаної квитанції неможливо встановити ні одержувача, ні призначення платежу. Докази надходження вказаних коштів до бюджету в рахунок погашення податкового боргу позивача відсутні.

Згідно з довідкою Дрогобицького управління ГУ ДПС у Львівській області від 03.08.2020 №31704/10/53.9-06 у позивача станом на 03.08.2020 відсутня заборгованість з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Рішенням №13 від 23.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 126,8грн (за період з 21.10.2014 по 10.07.2019) та 2353,49 грн (за період з 21.01.2015 по 16.08.2019) і нарахував пеню у розмірі 16872,96грн.

Позивач оскаржив рішення №13 від 23.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в адміністративному порядку.

Державна податкова служба України листом від 18.01.2022 №752 повідомила позивача про прийняте рішення за результатами його скарги, а саме рішення №13 від 23.11.2021 залишене без змін, а скарга позивача без задоволення.

Вважаючи протиправним нарахування пені на сплату штрафних санкцій, нарахованих на підставі рішення №13 від 23.11.2021, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як зазначено у частині 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені в пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до приписів статті 9 Закону №2464-VI:

- єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина перша);

- обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга);

- платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма).

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, відповідно до якого внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, у частину першу статті 7, а саме:

- у пункті 2 перше речення абзацу другого пункту слова «має право самостійно» замінено словом «зобов`язаний»;

- пункт 3 доповнено абзацом другим такого змісту: «Для платників, віднесених до першої групи платників єдиного податку, визначених у підпункті 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, ця сума не може бути меншою за 0,5 мінімального страхового внеску із зарахуванням відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, який обчислюється відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пропорційно до сплаченого єдиного внеску».

Отже, з 01.01.2017 єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що його заборгованість зі сплати єдиного внеску виникла у період з 20.11.2013 по 02.02.2017, тобто в період, коли норми Закону №2464-VI (до 01.01.2017) передбачали право, а не обов`язок платника податків самостійно визначати базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої вказаним Законом.

Суд відхиляє вказані доводи позивача, з урахуванням такого:

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI (у редакції до 01.01.2017) передбачалось таке: «єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску».

Разом з тим, вказане положення не поширювалося на фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, адже відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI (у редакції до 01.01.2017) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 згаданого Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд встановив, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, застосованій відповідно до його заяви від 26.11.2013 про застосування спрощеної системи оподаткування. А відтак, норми пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI (у редакції до 01.01.2017) щодо права самостійно визначити базу нарахування на нього не поширювалися.

Таким чином, відповідач правомірно нараховував позивачу щоквартально єдиний внесок на загальну суму 13035,42грн, а саме: 20.10.2014 1267,95грн; 20.01.2015 1267,95грн; 20.04.2015 1267,95грн; 20.07.2015 1267,95грн; 19.10.2015 1323,47грн; 19.01.2016 1434,51грн; 19.04.2016 909,48грн; 19.07.2016 941,16грн; 19.10.2016 957,00грн; 19.01.2017 990,00грн; 19.04.2017 1408,00грн.

За вказаний період у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 13035,42грн., у зв`язку з чим відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2018 №Ф-98778-17у.

Відповідно до статті 13 Закону України №2464-VI податкові органи мають право, зокрема: стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску, застосовувати фінансові санкції, передбачені вказаним Законом.

Згідно з частинами 10, 11 статті 25 Закону України №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

- у разі ухилення від взяття на облік або несвоєчасного подання заяви про взяття на облік платниками єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

- за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

- за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків у розмірах та порядку, встановлених статтею 119 Податкового кодексу України.

Відповідно до частин 13, 14 статті 25 Закону України №2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених вказаним Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених згаданим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

Як встановив суд та визнається сторонами, заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з 20.11.2013 по 02.02.2017 у сумі 13035,42грн погашена позивачем лише у 2019 році відповідно до платіжних доручень від 09.07.2019 №7131 на суму 8910грн, від 08.08.2019 №8262 на суму 4125,42грн.

З наведеного вбачається, що позивач допустив порушення щоквартальних термінів сплати єдиного внеску, а відтак, відповідач правомірно застосував до нього штрафні санкції у розмірі 126,8грн (за період з 21.10.2014 по 10.07.2019) та 2353,49 грн (за період з 21.01.2015 по 16.08.2019) і нарахував пеню у розмірі 16872,96грн.

Суд зазначає, що довідка Дрогобицького управління ГУ ДПС у Львівській області від 03.08.2020 №31704/10/53.9-06 про відсутність у позивача заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, та рішення відповідача №13 від 23.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені не суперечать одне одному. Так, станом на 03.02.2020 у позивача, справді, не було заборгованості зі сплати платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, адже рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені прийняте пізніше, а саме 23.11.2021.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 16 статті 25 Закону України №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Тому доводи позивача про протиправне незастосування відповідачем штрафу та ненарахування пені одразу при складанні вимоги про сплату боргу від 13.09.2018 №Ф-98778-17У не заслуговують на увагу. Крім того, на момент формування вказаної вимоги сума недоїмки з єдиного внеску сплачена не була, що унеможливлювало обрахунок штрафних санкцій і пені.

Як вбачається з даних облікової картки платника податків 20.07.2020 позивач перерахував до бюджету ЄСВ на суму 1408,00грн, що підтверджується квитанцією №TS211622, та 680 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..2. Вказані кошти спрямовані на часткове погашення заборгованості за сплати нарахованого штрафу.

Позивач також надав суду копію квитанції від 20.07.2020 №0.0..2 на суму 2088,00грн. Проте, з копії вказаної квитанції неможливо встановити ні одержувача, ні призначення платежу. Докази надходження вказаних коштів до бюджету в рахунок погашення податкового боргу позивача відсутні.

З урахуванням положень статті 25 Закону України №2464-VI та проаналізованих обставин, суд висновує про наявність у відповідача достатніх правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ у розмірі 126,8грн (за період з 21.10.2014 по 10.07.2019) та 2353,49грн (за період з 21.01.2015 по 16.08.2019) і нарахування пеню у розмірі 16872,96грн. А відтак, рішення відповідача №13 від 23.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є обґрунтованим та правомірним і скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик