Справа № П/320/663/20
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року № П/320/663/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Київській області від 10.12.2019 №, №;

-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 №;

- визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу від 03.12.2019 № Ф-29683-17 та від 10.12.2019 № Ф- та від 14.01.2020 № Ф-29683-17;

- зобов`язати ГУ ДПС у Київській області привести у відповідність картку особового рахунку платника податків.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він здійснює діяльність з надання послуг по перевезенню пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. При проведенні перевірки податковим органом неправомірно не враховано до валових витрат придбання паливно-мастильних матеріалів.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 закрито підготовче провадження.

На підставі ст. 194, ст. 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований Іванківським міжрайонним управлінням юстиції у Київській області 21.04.2003. Перебуває на обліку в Іванківському відділенні Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з 21.03.2003 № 1501.

Позивач здійснює діяльність з надання послуг по перевезенню пасажирів на автобусному маршруті загального користування (КВЕД 49.39).

Податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача.

За результатами перевірки складено акт від 11.11.2019 № 222/10-36-33-04/ НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018».

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- пп.8. пп.9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та п. 177.10 ст. 177 ПК України, в частині невірного відображення суми фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які зазначені в графах 6 та суми чистого оподатковуваного доходу, який розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності;

- п.177.1. п.177.2 ст.177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 11692874,97 грн без ПДВ, в т.ч.: за 2017 у сумі 4822365,74 грн. без ПДВ та за 2018 у сумі 6870509,23 грн без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 2 104 717, 49 грн, в т.ч.: за 2017 у сумі 868 025,83 грн та за 2018 у сумі 1 236 691, 66 грн;

- п.2 ч. 1 ст.7, ст.8. ч.2 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 11692874, 97 грн без ПДВ, в т.ч.: за 2017 у сумі 4822365, 74 грн без ПДВ та за 2018 у сумі 6870509, 23 грн без ПДВ, (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску у сумі 986721, 04 грн), у зв`язку з чим порушено вимоги п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та в результаті чого донараховано єдиний внесок на суму 217078, 66 грн;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 11692874, 97 грн без ПДВ в т.ч.: за 2017 у сумі 4822365, 74 грн без ПДВ та за 2018 у сумі 6870509, 23 грн без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 172660, 59 грн, в т.ч. за 2017 у сумі 70872, 79 грн та за 2018 у сумі 101787,80 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення -рішення від 10.12.2019 №, №, рішення про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 №, вимога про сплату боргу від 10.12.2019 № Ф-.

Крім того, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів податковим органом прийнято вимоги про сплату боргу від 03.12.2019 № Ф-29683-17 у розмірі 9201,15 грн та від 14.01.2020 № Ф-29683-17 у розмірі 244122,88 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, вимогами та рішенням про застосування штрафних фінансових санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, згідно акту перевірки представниками податкового органу при перевірці правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, встановлено, що до складу витрат позивачем включено витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів на суму 9309486, 00 грн.

У результаті цього встановлено розбіжність між даними податкових декларацій та даними перевірки.

З матеріалів справи слідує, що фактично у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивач здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, вид діяльності: надання послуг по перевезенню пасажирів на автобусному маршруті загального користування (КВЕД 49.39).

Як слідує з акту перевірки, позивачем до складу валових витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, віднесено витрати на паливно-мастильні матеріали.

Так, в акті перевірки зазначено, що позивач отримав дохід за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 від здійснення діяльності, а саме: перевезення пасажирів на міжміських автобусних маршрутах загального користування за наступними маршрутами: № 3849/3850, 4423/4424 «с. Губин - Київ АС «Полісся», 4633/4634, 4635/4636, 4637/4638 «Іванків АС - Київ АС «Полісся», 4421/4422, 4419/4420, 4475/4476 «Чорнобиль - Київ АС « Полісся», 4859/4860, 4861/4862 «Коленцівське - Київ АС «Полісся», 4165/4166, 4167/4168, 4163/4164 «Страхоліття Київ АС «Полісся», 3897/3898, 3895/3896 «с. Піски - Київ АС Полісся», 813/814, 905/906 «Красилівка - Київ АС «Полісся», та перевезення пасажирів (робітників) за замовленням ТОВ Перший столичний хлібозавод» згідно договору від 30.11.2016 №01-12-2016, ТОВ «Комплекс Агромарс» філія «Гаврилівський птахівничий комплекс» згідно договору від 01.08.2014 № 659/2014/КАМ/0.

Придбане пальне позивачем використано за цільовим призначенням у власній господарській діяльності, а саме - для надання послуг з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

На підтвердження виконання зазначених договорів до перевірки було надано книгу доходів та витрат, а також фіскальні чеки.

В акті перевірки зазначено, що згідно даних книги доходів та витрат встановлено, що ФОП ОСОБА_1 включав до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, витрати на паливно-мастильні матеріали на підставі фіскальних чеків.

При цьому податковий орган, встановлюючи порушення, вказав, що на підтвердження витрат на паливно-мастильні матеріали не надано для перевірки авансові звіти та подорожні листи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечувалось представниками сторін, підставами для донарахування податковим органом спірних сум грошових зобов`язань стало порушення позивачем порядку формування складу валових витрат у 2017-2018 роках.

У свою чергу, відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Згідно статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування валових витрат необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт надання послуг іншою особою та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп.«а» п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 174.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Таким чином, за приписами ПК України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов: реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Як слідує з матеріалів справи, у перевіряємому періоді позивач здійснював придбання паливно-мастильних матеріалів, яке в подальшому було використане ним у власній господарській діяльності, а саме - для заправки транспортних засобів (зареєстровано 16 транспортних засобів) для надання послуг з перевезень.

Реальність придбання пального та його подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку.

Оплата за придбане пальне здійснювалась позивачем готівковими коштами, що підтверджується фіскальними чеками.

Суд звертає увагу, що всі перелічені документи надавались позивачем під час перевірки, що відображено в акті, зауважень до їх форми та змісту у перевіряючих не було.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати позивача на придбання палива є документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними із господарською діяльністю позивача з надання транспортних послуг. З огляду на наведене, позивач правомірно визначив свій чистий оподатковуваний дохід за 2017-2018 роки, з врахуванням п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

При цьому доводи відповідача, що позивачем на перевірку не було надано документів, що підтверджують використання придбаного пального у господарській діяльності, суд вважає неправомірними, враховуючи таке.

Відсутність окремих документів сама по собі не може бути підставою для визнання конкретної господарської операції такою, що не відбулась. Податковий орган зобов`язаний під час перевірки операцій платника досліджувати, акцентувати і враховувати всю наявну у нього інформацію та надані документи за перевіряємий період у їх сукупності, оскільки лише в такому випадку висновок про наявність або відсутність порушення вимог податкового законодавства суб`єктом господарювання буде обґрунтованим.

Враховуючи отримані під час проведення перевірки відомості щодо позивача, наявність у нього власного автомобільного транспорту, відсутність залишків товарно-матеріальних цінностей, аналіз транспортування товарно-матеріальних цінностей, вид діяльності, належне виконання угод з перевезення та інші показники, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку надані під час перевірки первинні документи підтверджують і розкривають суть та внутрішню сторону господарських операцій з надання послуг, їх реальність, економічну вигоду і ділову мету.

Крім того, з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вищенаведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому, умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Не надання під час перевірки авансових звітів та подорожніх листів не можуть бути свідченням невикористання придбаного пального у власній господарській діяльності.

Списання палива на підприємстві або суб`єктами господарювання має бути обов`язково врегульовано внутрішніми наказами та підтверджено відповідними розрахунками. Для списання палива підприємство або суб`єкти господарювання повинні розробити внутрішні документи, які встановлюватимуть норми його витрат з урахуванням усіх технічних характеристик автомобілів, експлуатаційних норм та інших факторів ( ухвала ВАСУ від 16.02.2016 № К/800/49593/15).

Виходячи з викладеного, судом встановлено, що податковим органом не вірно визначено завищення витрат у перевіряємому періоді у розмірі 9 309 486,00 грн, що у свою чергу призвело до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень від 10.12.2019 №, №.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу від 10.12.2019 № Ф- у розмірі 217078,66 грн, від 14.01.2020 № Ф-29683-17 у розмірі 244122,88 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 № у розмірі 30535, 07 грн, суд зазначає таке.

З огляду на те, що під час судового розгляду підтверджено правильність формування позивачем витрат в періодах, які перевірялись, а також відсутність факту заниження ним податку з доходів фізичних осіб, необґрунтованими є нарахування єдиного внеску за цей період.

Тобто, висновок суду про відсутність порушення з боку позивача у частині безпідставного віднесення на витрати вартості придбання паливно-мастильних матеріалів, запчастин для транспортних засобів та їх ремонту, внаслідок чого занижено чистий дохід, є наслідком і безпідставність інших рішень та донарахувань, які є похідними від основного порушення та податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з вимоги про сплату боргу від 14.01.2020 № Ф-29683-17, сума боргу у розмірі 244122,88 грн складається з 234921, 73 грн (недоїмка 204386,66 грн + штраф 30535, 07 грн ) +9201,15 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність вимоги про сплату боргу від 10.12.2019 № Ф- у розмірі 217078,66 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 № у розмірі 30535, 07 грн, то відповідно і вимога про сплату боргу від 14.01.2020 № Ф-29683-17 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 03.12.2019 № Ф-29683-17, то суд зазначає, що позивачем не надано пояснень та доказів протиправності зазначеної вимоги, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління ДПС у Київській області здійснити коригування (виправлення) в інтегрованій картці платника податку позивача щодо податкової заборгованості, суд зазначає наступне.

Підпунктом 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України встановлено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.

Відповідно до вимог ПК України, з метою реалізації підпункту 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375, та з метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Порядок №422).

Відповідно до абзаців шостого - чотирнадцятого пункту 2 Розділу I Порядку №422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається в інформаційній системі, встановленим алгоритмам (правилам) її співставності та логічного і арифметичного контролю.

Облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників.

Облікові показники - показники, що інтегруються в процесі ведення оперативного обліку.

Оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо).

Первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску.

Перекручення (викривлення) показників - неповне та/або несвоєчасне відображення у відповідних регістрах інформаційної системи, допущене як у результаті умисних дій працівників органів ДФС, так і внаслідок виникнення арифметичних та технічних помилок.

Відповідно до абзаців першого - другого пункту 5 Розділу I Порядку №422 контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

Абзацами п`ятим - шостим пункту 5 Розділу I Порядку №422 визначено, що у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Отже, з наведеного слідує, що відображення податковим органом в інтегрованих картках платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань спричиняють правові наслідки саме для платника податку, оскільки від правомірності таких дій фактично залежить фінансовий стан платника податків у розрізі розрахунків із бюджетом, зокрема, щодо наявності та вірного розрахунку заборгованості перед бюджетом з урахуванням періоду її виникнення.

Враховуючи, скасування судом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу, шляхом зобов`язання відповідача привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 .

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, і не довів правомірності своїх дій.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність рішень відповідача, а відтак, позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 4204, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 13.01.2020 № 1546 та від 24.01.2020 № 1555.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 4204,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 194, 205, 239, 242, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Київській області від 10.12.2019 №, №, рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 №, вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу від 10.12.2019 № Ф- та від 14.01.2020 № Ф-29683-17.

Зобов`язати ГУ ДПС у Київській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 відповідно до висновків рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ГУ ДПС у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.