Справа № 380/10600/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

05 вересня 2022 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Чаплик І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження перевірила матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 ), в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати та подати до казначейської служби подання про повернення позивачу збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 12 297, 00 грн. (дванадцять тисяч двісті дев`яносто сім грн. 00 коп).

Ухвалою від 09.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адмінстративній справі.

Відповідачем 24.08.2022 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою від 26.08.2022 суд залишив позовну заяву без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків подання позовної заяви, зокрема, щодо поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом.

30.08.2022 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Заява обґрунтована тим, що на території України з 19 грудня 2020 року установлено карантин, окрім цього, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на території України введено воєнний стан.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Відповідно до частини першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вищенаведені правові положення свідчать, що законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому, приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Заявляючи клопотання про залишення позову без розгляду представник відповідача покликається на те, що позивач придбав квартиру 13.04.2021, до Годовного управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся із заявами на повернення від 29.04.2021 та від 31.08.2021, а до суду лише 02.08.2022, тобто з пропуском встановленого строку звернення.

Сул встановив, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна ним сплачено 13.04.2021, відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на запит позивача про повернення сплачених сум збору була надана позивачу 17.05.2021, а до суду позивач звернувся з даним позовом 02.08.2022. За таких обставин суд доходить висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, оскільки звернувся до суду лише 02.08.2022.

Вирішення питання про поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків. Тобто на особу, яка звертається з відповідною заявою, покладається обов`язок довести ті обставини, на які остання посилається як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку.

Вирішуючи питання відносно того чи є наведені позивачем причини з приводу пропуску процесуального строку звернення до суду з даним адміністративним позовом поважними, суд враховує наступне.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №160/18326/21.

Обгрунтовуючи підстави для поновлення строку позивач покликається на введення на території України з 19.12.2020 карантину та з 24.02.2022 воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Однак, проаналізувавши вказані підстави та подані на їх підтвердження докази суд не вважає їх такими, що відповідають вищезазначеним критеріям поважності, реальності, непереборності і такими, що об`єктивно були нездоланними на час плину строків звернення до суду.

Щодо покликання позивача на встановлення постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" карантину, що неодноразово продовжувався, то відповідно до змісту вказаної постанови, заборони встановлені з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 не поширювалися на заходи щодо функціонування судів, адвокатських формувань та суб`єктів господарювання, діяльність яких не пов`язана із масовим скупченням людей. Обґрунтованих доказів на підтвердження того, що введені цією постановою №211 обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, завадили позивачу своєчасно реалізувати своє право на судове оскарження у цій справі, позивачем не наведено.

Суд враховує, що норми пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України в редакції, що діяла з 02 квітня 2020 року визначали, що під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема процесуальні строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто в разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України було викладено в новій редакції.

Положення пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу в редакції, що діє з 17 липня 2020 року, вже не передбачали продовження процесуальних строків на період дії карантину. Пункт 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону встановлює, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року.

Таким чином, якщо брати до уваги продовження процесуального строку відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу в редакції, що діяла з 02 квітня 2020 року, то такий строк сплинув 06 серпня 2020 року.

У цьому разі норми статті 58 Конституції не порушуються, оскільки Закон України від 30.03.2020 № 540-IX передбачав продовження, а не припинення процесуальних строків, які припали на період дії карантину. Норми Закону від 18.06.2020 № 731-IX завчасно (не порушуючи принцип юридичної визначеності) установили обмеження процесуальних строків у часі, що раніше не було зазначено в законі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 27.05.2021 у справі № 826/7786/17.

Отже, запровадження карантинних обмежень жодним чином не вплинуло на право позивача щодо звернення до суду за захистом порушеного права.

Крім цього, безпідставним є посилання позивача на запроваджений в Україні воєнний стан з 24.02.2022, оскільки до цієї дати пройшло більше дев`яти місяців з дня, коли позивач дізнався про рішення відповідача від 17.05.2021.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. У цьому випадку обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на подання позовної заяви протягом законодавчо встановленого строку, не вбачається, а підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, не є поважними та об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки залежали від самого позивача.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Відтак, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, вказаних у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду та про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 171, 240, 243, 248, 256, 293, 294 КАС України, суд -

ухвалив:

визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою у справі до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії та в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Чаплик І.Д.