Справа № 600/1994/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1994/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

- визнати протиправним дії Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 , матеріальної допомоги на лікування, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради надати ОСОБА_1 матеріальну компенсацію пов`язану з лікуванням у розмірі 3000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом ІІІ групи. У період з 15 лютого 2021 року по 02 березня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні ОКНП „Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги, де 19 лютого 2021 року позивачу проведено операцію, а саме: ампутацію пальця стопи із залученням плюснової кістки. У зв`язку із цим, позивачем понесено витрати на лікування у розмірі 3000,00 грн. На цій підставі позивач неодноразово звертався до Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецької міської ради, Офісу Президента України та на гарячу лінію для консультації осіб з інвалідністю із заявами про надання матеріальної допомоги. Однак, отримував відмови, оскільки його середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 7162,20 грн. Із вказаною відмовою позивач не погоджується, оскільки вважає, що йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії відповідно до статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягає виплата щорічної допомоги на оздоровлення та лікування.

Ухвалою суду від 30 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні); встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи; витребувано з Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради документи по справі.

Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Зазначав, що статтею 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачена виплата одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до категорії 1, на протязі шести місяців з дня встановлення інвалідності та щорічна допомога на оздоровлення, яку позивачу виплачено, відповідно до Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян від 26 жовтня 2016 року №760 та в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №562. Разом із цим, посилався на те, що Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не передбачено компенсацій/пільг щодо надання матеріальної допомоги на лікування учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наявного у справі посвідчення серії НОМЕР_1 від 09 квітня 2019 року позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та інвалідом 3 групи.

Причиною інвалідності є захворювання пов`язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується матеріалами справи.

Із виписки №1787 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 вбачається, що у період з 15 лютого 2021 року по 02 березня 2021 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» із діагнозом: цукровий діабет типу 2 з периферичною ангіопатією, з гангреною; інші форми хронічної ішемічної хвороби серця; гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності. 19 лютого 2021 року позивачу проведено операцію: ампутацію пальця стопи із залученням плюснової кістки.

У позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок указаного вище ним понесено витрати на лікування у розмірі 3000,00 грн.

З метою отримання матеріальної допомоги на лікування та реабілітацію після операції на пальці ноги, 13 квітня 2021 року позивач звертався до Чернівецької обласної державної адміністрації із заявою щодо надання матеріальної допомоги на лікування. До заяви позивачем додано декларацію про майно і доходи; довідки про доходи за останні шість місяців, що передують місяцю звернення, працездатних осіб, які зареєстровані і проживають разом із заявником; довідки з лікувальних закладів; інші документи, які підтверджують необхідність отримання матеріальної грошової допомоги.

Листом від 30 квітня 2021 року №Л-499 Департаментом праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради повідомлено позивача про те, що рішенням Комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах від 01 квітня 2021 року йому відмовлено в наданні матеріальної допомоги, оскільки його середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 5156,00 грн.

26 квітня 2021 року позивач звернувся на Урядову лінію для консультації осіб з інвалідністю з проханням надати матеріальну допомогу на лікування у розмірі 3000,00 грн.

Листом від 11 травня 2021 року №Л-499/г Департаментом праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради повторно повідомлено позивача про прийняте Комісією з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах рішення від 01 квітня 2021 року про відмову в наданні йому матеріальної допомоги.

17 травня 2021 року позивач повторно звернувся на лінію для консультації осіб з інвалідністю із заявою, в якій просив повторно розглянути його звернення та надати йому матеріальну допомогу на лікування у розмірі 3000,00 грн.

Листом від 01 червня 2021 року №Л-499/3 Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради повідомив позивача, що рішенням Комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах від 01 квітня 2021 року відмовлено в наданні йому матеріальної допомоги та рішенням цієї ж комісії від 28 травня 2021 року повторно відмовлено у наданні матеріальної допомоги, оскільки середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 6240,21 грн.

Листом від 24 червня 2021 року №Л-1653-01/10-09 виконавчий комітет Чернівецької міської ради повідомив позивача про відмову у наданні матеріальної допомоги з підстав, що зазначені у листі Департамента праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради від 01 червня 2021 року №Л-499/3.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не погоджуючись із відмовами щодо надання йому матеріальної допомоги звернувся до Офісу Президента України із вказаним прохання, однак його звернення було направлено на розгляд до Чернівецької міської ради.

Листом від 20 грудня 2021 року №Л-915 Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради повідомив позивача про відмови у наданні матеріальної допомоги, що оформлені рішеннями Комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах від 01 квітня 2021 року та від 28 травня 2021 року.

Листом від 28 квітня 2022 року №Л-356 Департаментом соціальної політики Чернівецької міської ради на звернення ОСОБА_2 з приводу надання матеріальної допомоги на лікування повідомлено, що відповідно до Положення про порядок надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах, затвердженого рішенням викнавчого комітету Чернівецьокї міської ради від 27 липня 2021 року №525/16, матеріальна допомога надається громадянам, місце проживання яких зареєстровано на території Чернівецької територіальної громади, як правило, один раз впродовж календарного року, на лікування.

Разом із цим, Департамент повідомив позивача про те, що рішенням Комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах від 26 квітня 2022 року ОСОБА_3 відмовлено у наданні матеріальної допомоги, оскільки середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 7162,20 грн.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається таке.

Згідно протоколу №6 засідання Комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам м. Чернівці від 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні матеріальної допомоги, оскільки середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 5156,00 грн.

28 травня 2021 року Комісією з питань надання матеріальної допомоги громадянам м. Чернівці, які опинилися в складних життєвих обставинах, відмовлено ОСОБА_1 у наданні матеріальної допомоги, оскільки середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 6240,21 грн, що підтверджується протоколом №09.

Відповідно до протоколу №5 від 26 квітня 2022 року засідання Комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам м. Чернівці ОСОБА_1 відмовлено у наданні матеріальної допомоги, оскільки середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 7162,20 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на встановлені обставини справи та предмет позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), органом місцевого самоврядування, їх посадовою чи службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій або наданні адміністративних послуг. Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень. При цьому рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути оскаржено, у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Під рішенням розуміється владне волевиявлення суб`єкта владних повноважень, викладене за встановленою формою, спрямоване на врегулювання тих чи інших суспільних відносин, що має обов`язковий характер та породжує певні правові наслідки.

На переконання суду, лист Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради від 28 квітня 2022 року №Л-356, після отримання якого позивач і вирішив подати цей позов до суду, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже не є актом правозастосування.

Названий лист не створює конкретних правових наслідків для позивача, а носить лише інформаційний характер, оскільки не породжує виникнення, зміну або припинення прав, обов`язків позивача.

Такий лист, по суті, містить інформацію, надану позивачу щодо прийнятого відносно нього рішення комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах, від 26 квітня 2022 року, яким ОСОБА_3 відмовлено у наданні матеріальної допомоги, оскільки середньомісячний дохід перевищує два прожиткові мінімуми, встановлених на день звернення на 7162,20 грн.

При цьому, згідно змісту позову та заявлених у ньому вимог, позивачем не оскаржується ні назване вище рішення комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах, від 26 квітня 2022 року, ні інші рішення комісії з питань надання матеріальної допомоги громадянам, які опинилися в складних життєвих обставинах, від 01 квітня 2021 року та від 28 травня 2021 року, якими ОСОБА_3 було відмовлено у наданні матеріальної допомоги.

Тому, розглядаючи цю справу у межах заявлених позовних вимог, судом не надається правова оцінка вказаним рішенням.

Позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених (на думку ОСОБА_1 ) прав.

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

Водночас суд звертає увагу на те, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено виплату учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

При цьому указаною нормою не передбачено надання учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, матеріальної компенсації, пов`язаної із витратами, що понесені названою категорією осіб у зв`язку з їх лікуванням.

Таким чином, посилання позивача на положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обґрунтування вимог про надання компенсації, пов`язаної з його лікуванням, у розмірі 3000,00 грн є безпідставними.

Враховуючи викладене, за відсутності протиправних дій (рішень) відповідача по відношенню до позивача в питанні виплати йому матеріальної компенсації, пов`язаної з лікуванням, з огляду на обрання неналежного способу захисту порушених (на думку ОСОБА_1 ) прав та зважаючи на безпідставні посилання в обґрунтування позову на положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05 вересня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради (вул. Героїв Майдану, 176, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк