Справа № 140/4640/22
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4640/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області (далі - Підгайцівська сільрада) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2021 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання, як учаснику бойових дій, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:7593, що розташована на території Підгайцівської сільради.

25.05.2021 Підгайцівська сільрада прийняла рішення № 7/25 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», згідно із яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Підгайці площею 2,0 га з підстави перебування ділянки в оренді.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням Підгайцівської сільради від 25.05.2021 № 7/25 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки у наданні вказаного дозволу відмовлено з мотивів, не передбачених статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), відповідач не надав документів, які б посвідчували права користування третіх осіб земельною ділянкою, на яку претендує позивач.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Підгайцівської сільради №7/25 від 25.05.2021 щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, та зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га на території Підгайцівської сільради.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду з цим позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 29).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (вих. № 745/3.2/2-22 від 04.08.2022) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

При цьому, зазначає, що вказана у графічному матеріалі позивача земельна ділянка відноситься до земель колективної власності колишнього КСП «Колос», є невитребуваною земельною часткою (паєм), на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою спірна земельна ділянка була об`єднана у загальну площу 9,0587 га, кадастровий номер :04:000:7593 для передачі в оренду та станом на сьогодні, у зв`язку із зверненням членів колишнього КСП «Колос» із заявами про оформлення права власності на земельні частки (паї) на основі земельних сертифікатів, орендована земельна ділянка розподілена на окремі частини.

Крім того, бажана для отримання ОСОБА_1 земельна ділянка не відноситься до земель, які на підставі ЗК України вважаються власністю територіальної громади, та перебувають лише у її розпорядженні до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, а тому відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки є вмотивованою та обґрунтованою. Наявність у позивача статусу учасника бойових дій не звільняє від обов`язку дотримання процедури виділення земельних ділянок відповідно до статті 122 ЗК України.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 14.04.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою з додатками, у якій просив надати, як учаснику бойових дій, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:7593, що розташована на території Підгайцівської сільради (а. с. 11-12).

25.05.2021 Підгайцівська сільрада прийняла рішення № 7/25 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», згідно із яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Підгайці площею 2,0 га з підстави перебування ділянки в оренді (а. с. 14).

Листом від 10.06.2021 № 520/1.4/2-21 відповідач повідомив депутата Підгайцівської сільради, що на земельну ділянку, яка вказана у графічних матеріалах ОСОБА_1 , розробляється технічна документація щодо поділу земель комунальної власності, дані землі надаються у власність громадянам згідно земельного сертифікату, виданого КСП «Колос» працівникам колгоспу (а. с. 17).

Крім того, листом від 14.09.2021 № 938/1.29/2-21 відповідач повідомив позивача про те, що на даний момент на земельну ділянку, яка вказана у графічних матеріалах, розробляється технічна документація щодо поділу земель комунальної власності, дані землі надаються у власність громадянам згідно земельного сертифікату, виданого КСП «Колос» працівникам колгоспу, земельні сертифікати знаходяться в пайовиків, працівників КСП «Колос», а передача у власність земельної частки (паю) відбувається після звернення власника земельного сертифікату (а. с. 19).

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм ЗК України дає підстави дійти висновку про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Аналогічна висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 813/481/17, від 25.02.2019 у справі № 347/964/17, від 22.04.2019 у справі № 263/16221/17, від 08.11.2019 у справі № 420/914/19, від 09.10.2020 у справі № 1840/3664/18.

З тексту оскаржуваного рішення Підгайцівської сільради від 25.05.2021 № 7/25 та відзиву на позовну заяву вбачається, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Підгайці площею 2,0 га з підстави перебування ділянки в оренді. При цьому, вказана у графічному матеріалі позивача земельна ділянка відноситься до земель колективної власності колишнього КСП «Колос», що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю (а. с. 37-38), а також Проектом організації території земель бувшого КСП «Колос» (а. с. 46), згідно з яким земельна ділянка знаходиться на вказаній території та є невитребуваною земельною часткою (паєм) члена колишнього КСП «Колос».

За приписами статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV (далі - Закон № 899-IV) право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Відповідно до статті 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно із частинами першою - п`ятою статті 13 Закону № 899-IV нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства, можна дійти висновку, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 та Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №820/725/17.

Отже, органи місцевого самоврядування мають право тимчасово розпоряджатися землями колективної власності шляхом передачі їх в оренду до моменту державної реєстрації права власності на них, з 2025 року звертатись до суду із заявою про передачу до комунальної власності земельних ділянок колективної власності в порядку визнання майна безхазяйним (із встановленням права власників невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок, які з поважних причин пропустили строк виділення їх в натурі (на місцевості) та безоплатно одержати земельні ділянки із земель комунальної власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №560/6202/20).

Як убачається з матеріалів справи, земельна ділянка, яку бажав отримати позивач, відноситься до земель сільськогосподарського призначення колективної власності колишнього КСП «Колос», що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю (а. с. 37-38), та відповідно до Проекту організації території земель бувшого КСП «Колос» (а. с. 46) бажана земельна ділянка знаходиться на вказаній території та є невитребуваною земельною часткою (паєм) члена колишнього КСП «Колос».

Отже, спірна земельна ділянка не відноситься до земель, які на підставі ЗК України вважаються власністю територіальної громади.

Суд звертає увагу, що позивач не заперечує того, що відповідачем правильно ідентифіковано бажану земельну ділянку. Проте, бажана позивачем до відведення частина земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером :04:000:7593 не є вільною, оскільки підпадає під правовий режим земель, що підлягають виділенню в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). При цьому, позивач не належить до кола осіб, які мають право на земельну частку (пай) за рахунок земель, що належали КСП «Колос». Оскільки земельна ділянка, яку бажав отримати позивач, належала до невитребуваних часток (паїв) земель колишнього КСП «Колос», то у відповідача на момент розгляду заяви позивача від 14.04.2021 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в порядку безоплатної приватизації площею 2,0 га не було фактичних та правових підстав для надання такого дозволу. Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку він просив, Підгайцівська сільрада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений ЗК України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване у цій справі рішення Підгайцівської сільради від 25.05.2021 № 7/25 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» (в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Підгайці площею 2,0 га) є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення, зобов`язання вчинити дії з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх