Справа № 620/6474/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6474/21 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року (повний текст складено 01 листопада 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.12.2020 по 24.05.2021.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що поновлення на посаді здійснюється за волевиявленням особи на підставі його заяви, крім того судове рішення про поновлення позивача на посаді набрало законної сили лише 18.03.2021 і було незрозумілим та відповідачем подавалась заява про його роз`яснення, внаслідок чого зупинявся перебіг строку, встановлений для його виконання. При цьому саме виконавчий лист є виконавчим документом, натомість відкриття виконавчого провадження відбулось 12.05.2021, тобто реалізація позивачем рішення суду відбулось лише в травні 2021 року, що свідчить про відсутність з боку відповідача вини у несвоєчасному поновленні позивача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення про поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню із моменту його постановлення, а не з моменту набрання ним законної сили, внаслідок чого у роботодавця негайно виникає обов`язок з видачі наказу про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника, при цьому законодавчо не передбачено написання таким працівником будь-якої заяви про поновлення його на посаді.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

В апеляційній скарзі відповідач просив здійснювати апеляційний розгляд справи за участю сторін у судовому засіданні.

Суд звертає увагу, що в даному випадку, безпосередня участь сторін у судовому засіданні, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин.

Частиною 2 ст.311 КАС України визначено, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, ухвалене в порядку спрощеного провадження, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для здійснення розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін, а тому клопотання скаржника задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №620/3619/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Сьомої кадрової комісії, Чернігівської обласної прокуратури, Прокурора Чернігівської обласної прокуратури Парусова А.М. про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Сьомої кадрової комісії № 16 від 20.07.2020 про неуспішне проходження атестації Прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Чернігівської області від 19.08.2020 № 265к про звільнення ОСОБА_1 з посади Прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 в Чернігівській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді Прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області з 20.08.2020. Стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.08.2020 по 10.12.2020 в розмірі 80935,50 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню (а.с.19-26).

За наслідками оскарження вказаного рішення в апеляційному порядку, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року - без змін (а.с.27-34).

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що поновлення його на посаді на підставі наведеного судового рішення відбулось 25.05.2021 на підставі наказу Чернігівської обласної прокуратури від 25.05.2021 №303к (а.с.15, 37).

У зв`язку з тривалим зволіканням відповідача щодо поновлення на посаді позивача на підставі судового рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що поновлення позивача на посаді не було виконано у встановлений строк, внаслідок чого наявні підстав для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Законом України «Про прокуратуру», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема, КАС України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

При цьому, відповідальність за порушення строків поновлення незаконно звільненого працівника (в частині негайного поновлення) прямо визначена ст.236 КЗпП України, яка є нормою прямої дії та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що жодним чином не суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження», ст.65 якого також передбачено негайне виконання рішень про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №620/3619/20 про поновлення позивача було виконано відповідачем лише 25.05.2021, внаслідок чого період затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить з 11.12.2020 по 24.05.2021.

Апелянт зазначає, що причиною затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді були наступні обставини: отримання копії судового рішення 13.01.2021 (розгляд справи здійснено без участі представника прокуратури), набрання ним законної сили 18.03.2021, подання заяви про роз`яснення, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою від 19.05.2021.

Колегія суддів звертає увагу, що неприбуття представника Чернігівської обласної прокуратури 10.12.2020 до Чернігівського окружного адміністративного суду у відкрите судового засідання, в якому здійснювався розгляд справи №620/3619/20 про поновлення позивача на посаді, жодним чином не звільняє його від необхідності невідкладного виконання судового рішення та не може бути підставою, яка звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.236 КЗпП України.

Враховуючи, що рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню, посилання апелянта на ту обставину, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №620/3619/20 набрало законної сили 18.03.2021, жодним чином не спростовує того факту, що таке рішення підлягало негайному виконанню.

Твердження апелянта щодо подання ним заяви про роз`яснення порядку та способу виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №620/3619/20 не заслуговують на увагу, оскільки нормами процесуального законодавства передбачено можливість зупинення перебігу строку виконання судового рішення у разі подання заяви про роз`яснення судового рішення (ст.254 КАС України), а не порядку та способу його виконання.

Позивач міг розраховувати, що судове рішення, яке підлягає негайному виконанню, буде невідкладно виконано відповідачем - органом державної влади, який в силу ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість, виключно внаслідок наявності з боку відповідача тривалої бездіяльності щодо виконання судового рішення, позивач був змушений звернутись до органів Державної виконавчої служби з метою ініціювання процедури примусового виконання судового рішення.

При цьому, звернення до органів ДВС для примусового виконання рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника також жодним чином не виключають відповідальності роботодавця за ст.236 КЗпП України.

Колегія суддів звертає увагу, що в результаті встановлення судовим рішенням факту порушення роботодавцем конституційного права особи на працю внаслідок незаконного звільнення, відновлення такого права має відбуватись негайно без будь-якого відтермінування, що закріплено на законодавчому рівні.

В той же час, відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів також зазначає, що оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням порядку установленого законом, а виконання судового рішення відбулося із затримкою, то стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді, за весь період такої затримки з 11.12.2020 (наступний день після ухвалення Чернігівським окружним адміністративним судом рішення від 10.12.2020 у справі №620/3619/20) по 24.05.2021 (день, що передує дню видачі наказу Чернігівської обласної прокуратури від 25.05.2021 №303к про поновлення позивача на посаді), що становить 111 робочих днів.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №809/4462/15.

Згідно з довідкою Прокуратури Чернігівської області від 31.08.2020 №18-190 середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становила 1024,50 грн (а.с.35).

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду розраховується наступним чином - 1024,50 грн (середньоденна заробітна плата) х 111 (робочих днів за період з 11.12.2020 по 25.05.2021) і становить - 113719,50 грн, які підлягають стягненню з Чернігівської обласної прокуратури (до зміни назви - Прокуратура Чернігівської області).

При цьому, апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань щодо правильності розрахунку судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки поновлення позивача на посаді.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 01 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.О.Аліменко