Справа № 200/2285/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року Справа№200/2285/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) відповідач 1,

та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська область, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66)

про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.12.2021 року № 50 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області призначити достроково пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з дня звернення ним за призначенням пенсії із відповідною заявою, а саме - з 02.12.2021 року, зарахувавши до страхового стажу період проходження служби в рядах Радянської Армії з 11.05.1986 по 04.06.1989 роках та зарахувавши до пільгового стажу періоди його роботи з: 03.08.1989 року по 06.11.1995 року в Макіївському ордені Леніна металургійному комбінаті ім. Кірова, що реорганізований в Орендне підприємство Макіївський металургійний комбінат ім. С.М. Кірова; 23.03.2004 року по 31.03.2005 року в ВАТ Макіївський металургійний комбінат; 01.04.2005 року по 02.02.2009 року в ЗАТ Макіївський металургійний комбінат; 16.02.2009 по 16.10.2019 року в ВП Шахта ордена трудового Червоного Прапору імені В.І. Леніна ДП Макіїввугілля в подальшому реорганізована в ВП Шахта Калинівська-СхіднаДП Макіїввугілля; 02.11.2019 по теперішній час в ТОВ Углеком.

14 лютого 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/202 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

25 травня 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач 1 відзиву на адміністративний позов до суду не надав.

Ухвалою від 30 серпня 2022 року суд витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) відносно позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачем 2 було виконано вимоги ухвали та надано витребувані докази.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно положень ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_3 , організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_4 , організаційно-правова форма орган державної влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 02 грудня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте, листом від 22 грудня 2021 року, позивачу було направлено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.12.2021 року № 50, яким відмовлено у призначенні пенсії, оскільки загальний стаж позивача складає 19 років 05 місяців 15 днів, спеціальний стаж роботи на пільгових умовах становить тільки 03 роки 02 місяців 00 днів, який враховано згідно довідки ОК-5 з 01.01.2011 року,

При цьому, вказано, що період з 11 травня 1986 року по 01.06.1989 року згідно військового квитка не враховано, оскільки дату початку строкової служби дописано іншим чорнилом.

Крім того, відповідачем 2 не зараховано до спеціального стажу роботи на пільгових умовах наступні періоди роботи: з 03.08.1989 року по 06.11.1995 року; з 23.03.2004 року по 31.03.2005 року; з 01.04.2005 року по 02.02.2009 року; з 16.02.2009 року по 16.10.2019 року; з 02.11.2019 року по теперішній час (на час подання заяви 02.12.2021 року).

Позивач вважає, що відповідачем 2 безпідставно не взято до уваги записи у трудовій книжці щодо вказаних періодів роботи, а тому не погоджується з рішенням відповідача, оскільки до позовної заяви надано копію трудової книжки позивача від 03.08.1989 року, де коректно відображено записи роботи на підприємствах, наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами, записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, вказані записи не містять будь-яких виправлень чи неточностей.

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що 02 грудня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та надав пакет документів.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення № 50 від 07.12.2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи та пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Відповідач 2 вважає, що чином трудової книжки недостатньо для підтвердження спеціального стажу, оскільки необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка ОК-5) загальний страховий стаж роботи позивача складає 19 років 05 місяців 15 днів (в тому числі шахти-03 роки). Спеціальний стаж роботи на пільгових умовах становить 03 роки 02 місяці 00 днів, який враховано згідно довідки ОК-5 з 01.01.2011 року, в якому зазначено атестацію робочих місць (наказ від 31.08.2007р. № 682).

Що стосується не зарахування до загального страхового стажу періоду строкової служби з 11.05.1986 по 01.06.1989 року, відповідач 2 зазначив, що згідно військового квитка дата початку строкової служби дописана іншим чорнилом. Відповідно до пункту 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби приймаються військові квитки, а в разі виявлення в оригіналах документів виправлень або недостовірних чи неточних записів, потрібно надати довідку військових комісаріатів про періоди проходження військової служби.

Дослідивши надані сторонами документи, суд встановив наступне.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 (дата заповнення 03 вересня 1989 року), згідно записів якої:

- №№ 1-2 в період з 11.05.1986 року по 04.06.1989 року позивач проходив військову службу в радянській армії;

- №№ 3-7 в період з 03.08.1989 року по 06.11.1995 року позивач працював в Макіївському ордену Леніна металургійному комбінаті ім. Кірова в мартенівському цеху помічником машиніста крану металургійного виробництва (розливального) на гарячих дільницях робіт 4 розряду, розливальником сталі 4, 5 та 6 розряду мартенівського цеху;

- №№ 10-11 в період з 23.03.2004 року по 31.03.2005 року позивач працював у ВАТ «Макіївського металургійного комбінату» розливальником сталі 6 розряду мартенівського цеху;

- №№ 12-14 в період з 01.04.2005 року по 02.02.2009 року позивач працював у ВАТ «Макіївського металургійного комбінату» розливальником сталі 6 розряду мартенівського цеху, майстром зайнятим на гарячих дільницях робіт (розливального прольоту) мартенівського цеху;

- №№ 15-21 в період з 16.02.2009 року по 16.10.2019 року позивач працював учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті, машиністом підземних установок з повним робочим днем в шахті 2 розряду, учнем прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, машиністом підземних установок 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на ВП «Шахта «Калинівська-Східна» ДП «Макіїввугілля»;

- № 22 з 02.11.2019 року позивач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вуглепром» прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

Згідно довідки ТОВ «Південний гірничо-металургійний комплекс» філія №3 «Макіївський металургійний завод» так званої самопроголошеної «днр» від 18.11.2021 №58, позивач: з 03.08.1989 року по 12.11.1989 року повний робочий день працював ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» в мартенівському цеху та виконував роботу за професією помічник машиніста крану металургійного виробництва на гарячих дільницях робіт, що передбачена Списком №1, розділ 3, п. 2а Постанови РМ СРСР від 22.08.1956 №1176; з 13.11.1989 року по 06.11.1995 року повний робочий день працював в мартенівському цеху та виконував роботу за професією розливальник сталі, що передбачена Списком №1, розділ 3, п. 2а, код КП 1030200а-17627 Постанови КМУ від 11.03.1994 №162; з 23.03.2004 року по 31.03.2005 року повний робочий день працював в мартенівському цеху та виконував роботу за професією розливальник сталі, що передбачена Списком №1, розділ 3, п. 2а, код КП 3.2а Постанови КМУ від 16.01.2003 №36.

Дослідивши Індивідуальні відомості про застраховану особу відносно ОСОБА_1 , суд встановив:

- з листопада 2014 року відомості про місце роботи позивача як і про нарахування заробітної плати та страхових внесків в системі персоніфікованого обліку відсутні;

- згідно відомостей по спеціальному стажу періоди роботи позивача з 2004 року по жовтень 2014 року обліковуються за кодами обліку спецстажу ЗПЗ013А1, ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А2.

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі Порядок №454):

- під кодом ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам;

- під кодом ЗПЗ014А1 обліковується спеціальний стаж працівників, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років;

- під кодом ЗПЗ014А2 обліковується спеціальний стаж працівників провідних професій: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, які безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обставини та підстави не зарахування спірних періодів до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, підтверджено відповідачем 2 та відповідними доказами, а тому воги не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи […].

Згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затверджено Постановою КМУ від 31 березня 1994 р. N 202.

До вказаного списку включено професії: «машиніст крану металургійного виробництва», «розливальники сталі у сталеплавильному виробництві», «машиніст підземних установок», а також усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, професія машиніста крану металургійного виробництва на гарячих дільницях та їх помічників віднесена до Списку №1 (розділ 3, п. 2.а).

Згідно Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, професія «розливальник сталі» віднесена до Списку №1 (розділ 3, п. 2.а, код КП 1030200а-17627).

Відповідно до Постанови КМУ від 16.01.2003 №36, професії «розливальник сталі» п.11.1а розділ ХІ), «машиніст підземних установок» (п. 1.2а розділ І), «прохідник» (п. 1.2а розділ І) віднесені до Списку №1.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до приписів п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 1, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Проаналізувавши записи трудової книжки позивача, якими посвідчено спірні періоди роботи позивача, суд встановив, що вони містять відомості щодо назви професії, що належить до Списку №1.

Віднесення роботи позивача з 2004 року по жовтень 2014 року включно до спецстажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, також підтверджено Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5).

Надана позивачем довідка, видана ТОВ «Південний гірничо-металургійний комплекс» філія №3 «Макіївський металургійний завод» так званої самопроголошеної «днр» від 18.11.2021 №58, посвідчує зайнятість позивача на роботах впродовж повного робочого дня.

Щодо допустимості вказаної довідки в якості допустимого доказу суд зазначає, що в даному випадку до вказаних правовідносин підлягають застосуванню "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать .

В такому випадку, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи «Намібійські винятки», сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих органами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом в постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 310/8280/16-а та від 17 липня 2019 року у справі № 302/757/17-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що безпідставності не зарахування відповідачем 2 періодів роботи позивача з 03.08.1989 року по 06.11.1995 року в Макіївському ордені Леніна металургійному комбінаті ім. Кірова, що реорганізований в Орендне підприємство Макіївський металургійний комбінат ім. С.М. Кірова; з 23.03.2004 року по 31.03.2005 року в ВАТ Макіївський металургійний комбінат; з 01.04.2005 року по 02.02.2009 року в ЗАТ Макіївський металургійний комбінат, а також з 16.02.2009 по 30.10.2014 року в ВП Шахта Калинівська-СхіднаДП Макіїввугілля, до пільгового стажу позивача за Списком №1.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 01.11.2014 по 16.10.2019 року в ВП Шахта Калинівська-Східна ДП Макіїввугілля та 02.11.2019 по теперішній час в ТОВ Углеком, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Приписами ч. 2 ст. 21 Закону №1058-IV передбачено, що на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 21 Закону №1058-IV, персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості в частині персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат:

- код згідно з ЄДРПОУ або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний податковий орган і мають відмітку в паспорті) страхувальника (платника);

- рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску за відповідний місяць;

сума сплачених страхових внесків за відповідний місяць;

- страховий стаж;

- кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць;

- ознака особливих умов праці, що дають право на пільги в системі пенсійного забезпечення;

- сума заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць.

Згідно ч. 5 ст. 21 Закону №1058-IV, персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) суд встановив, що з 01.11.2014 вони не містять інформації визначеної п. 2 ч. 3 ст. 21 Закону №1058-IV, зокрема, відомостей про страховий та пільговий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат, що свідчить про припинення ВП Шахта Калинівська-Східна ДП Макіїввугілля та ТОВ Углеком надання такої інформації до органів Пенсійного фонду..

ДП Макіїввугілля (Код ) станом на теперішній час на територію підконтрольну легітимній українській владі перереєстроване (02088, місто Київ, вул. Промислова, будинок 10), проте, надані позивачем документи видані на тимчасово непідконтрольній території.

Згідно документів наявних в матеріалах справи Товариство з обмеженою відповідальність «Вуглепром» зареєстровано в так званій «днр» з ідентифікаційним кодом 50019542, виданні вказаним підприємством містять посилання на «нормативні документи», видані «органами влади» так званої «днр», що свідчить про те, що вказане підприємство здійснює свою діяльність поза межами правового поля України.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що під час роботи на вказаних підприємствах з 01.11.2014 року позивач не приймав участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, установленому законодавством України.

Комплексно дослідивши встановлені обставини справи в контексті правових норм, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем 2 правомірно не зараховано до пільгового (страхового) стажу роботи позивача періоди роботи з 01.11.2014 по 16.10.2019 року в ВП Шахта Калинівська-Східна ДП Макіїввугілля та 02.11.2019 по теперішній час в ТОВ Углеком.

Такий висновок суду кореспондує постанові від 20 листопада 2019 року по справі №200/5886/19-а Першого апеляційного адміністративного суду.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду строкової військової служби в радянській армії, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 вказаного Закону, одним з видів військової служби є строкова військова служба.

В спірних правовідносинах перебування позивача на військовій службі в радянській армії підтверджується не тільки даними військового квитка, а і записами трудової книжки, зокрема записом № 5, який не містить жодних недоліків.

Також слід врахувати, що на період проходження позивачем військової служби чинним було Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Пунктом «к» частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначені на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти «а» та «б» пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» та «л», дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Відповідно до записів трудової книжки №№ 3-7 в період з 03.08.1989 року по 06.11.1995 року позивач працював в Макіївському ордену Леніна металургійному комбінаті ім. Кірова в мартенівському цеху помічником машиніста крану металургійного виробництва (розливального) на гарячих дільницях робіт 4 розряду, розливальником сталі 4, 5 та 6 розряду мартенівського цеху, що у разі належного підтвердження періоду проходження військової служби дає підстави для її зарахування до пільгового стажу позивача.

Відповідно до п. 6 Порядку № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

З невстановлених судом причин позивачем військовий квиток до суду та відповідачам не надано.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Вказана норма кореспондує приписам п.п. 4.2., 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління

Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

З матеріалів адміністративної справи судом не встановлено, що відповідач 2 витребував у позивача або від установ системи Міноборони документи на підтвердження проходження позивачем військової служби, що свідчить про передчасність прийнятого відповідачем 2 рішення про відмову в призначенні пенсії в цій частині.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача 2 та його скасування.

Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу ПФУ є тим органом, що призначає пенсію незалежно від місця реєстрації пенсіонера або перебування його на обліку в іншому органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації, тому обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача щодо повторного розгляду заяви з урахуванням висновків суду має бути покладений на саме відповідача 2.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що підстави для зобов`язання відповідача 2 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на момент ухвалення даного рішення по справі відсутні, з огляду на те, що суд не може перебирати на себе повноваження органу ПФУ щодо обчислення періодів пільгового стажу позивача щодо яких дійшов висновку про протиправність їх не зарахування, а також необхідності повторного розгляду питання про зарахування військової служби з урахуванням висновків суду.

Враховуючи викладене, суд вирішив задовольнити адміністративний позов частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.12.2021 року № 50 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 02.12.2021 року, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з: 03.08.1989 року по 06.11.1995 року в Макіївському ордені Леніна металургійному комбінаті ім. Кірова; 23.03.2004 року по 31.03.2005 року в ВАТ Макіївський металургійний комбінат; 01.04.2005 року по 02.02.2009 року в ЗАТ Макіївський металургійний комбінат; 16.02.2009 по 30.10.2014 року в ВП Шахта Калинівська-Східна ДП «Макіїввугілля», з врахуванням висновків суду викладених в рішенні.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзиви на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

За подання адміністративного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн згідно квитанції №0.0..1 від 26.01.2022 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача 2 за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.12.2021 року № 50 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 02.12.2021 року, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з: 03.08.1989 року по 06.11.1995 року в Макіївському ордені Леніна металургійному комбінаті ім. Кірова; 23.03.2004 року по 31.03.2005 року в ВАТ Макіївський металургійний комбінат; 01.04.2005 року по 02.02.2009 року в ЗАТ Макіївський металургійний комбінат; 16.02.2009 по 30.10.2014 року в ВП Шахта Калинівська-Східна ДП «Макіїввугілля», з врахуванням висновків суду викладених в рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (Дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 06 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Кониченко