Справа № 280/136/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 вересня 2022 року Справа № 280/136/21 СН/280/17/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась із позовною заявою до територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі- відповідач - 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (далі - третя особа) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуваннямст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати суддівську винагороду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно дост.130 Конституції Українитаст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину з відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів.

В обґрунтування позову посилається на те, що працює на посаді судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. У період з 01 січня 2020 року до 17 квітня 2020 року суддівська винагорода нараховувалась та виплачувалась їй територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області у розмірі, встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Однак, у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року виплата суддівської винагороди ОСОБА_1 проводилась територіальним управлінням із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що суперечить ст.130 Конституції України, ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та призвело до зменшення розміру суддівської винагороди ОСОБА_1 у спірний період і, відповідно, порушення прав позивача та її гарантій на отримання суддівської винагороди у розмірі, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів». На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, а також висновками суду апеляційної інстанції, викладеними в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подано касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2022 року касаційну скаргу територіального управління задоволено частково.

Вказаною постановою Верховного Суду рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суд від 22 вересня 2021 року по справі № 280/136/21 скасовано в частині зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати суддівську винагороду позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину з відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 280/136/21 залишено без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2021 року справу передано на розгляд головуючому судді Артоуз О.О.

Ухвалою від 29 червня 2022 року адміністративну справу № 280/136/21 прийнято до провадження та призначено попереднє судове засідання на 21 липня 2022 року об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 21 липня 2022 року підготовче засідання по справі відкладено до 12 год. 30 хв. на 22 серпня 2022 року 12 год. 30 хв.

Третя особа у письмових поясненнях від 30 червня 2022 року вих. № 04-12-10/3350 зазначила про неможливість подання будь-яких даних на підставі яких суд міг би встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, оскільки Головне управління не володіє інформацією щодо взаємовідносин між позивачем та відповідачем по цій справі, а здійснює лише розрахунково-касове обслуговування територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області. Справу просить розглянути за відсутності уповноваженого представника.01 серпня 2022 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшов відзив територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на позов ОСОБА_1 , в якому територіальне управління просить суд відмовити позивачу у задовленні позову в адміністративній справі № 280/136/21 з наступних підстав. 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-ІХ, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зокрема, доповнено новою статтею 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» набрав чинності 18 квітня 2020 року. Тобто, з 18 квітня 2020 року нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода були обмежені максимальним розміром 47 230 грн. на місяць. Таким чином, враховуючи положення статті 19 Конституції України, з 18 квітня 2020 року територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, як орган державної влади, було зобов`язане безумовно виконувати положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». З вищевикладеного вбачається, що під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди у період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області діяло в межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, а відтак адміністративний позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Також, у відзиві на позов ТУ ДСА України в Запорізькій області зазначає про те, що обмежена суддівська винагорода за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно була перерахована та виплачена територіальним управлінням позивачу 03 грудня 2021 року на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року по справі № 280/136/21, що підтверджується платіжними дорученнями від 02 грудня 2021 року №№ 5248, 5249, 5250, 5251, засвідчені копії яких додані до даного відзиву.

Третя особа у письмових поясненнях від 30 червня 2022 року вих. № 04-12-10/3350 зазначила про неможливість подання будь-яких даних на підставі яких суд міг би встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, оскільки Головне управління не володіє інформацією щодо взаємовідносин між позивачем та відповідачем по цій справі, а здійснює лише розрахунково-касове обслуговування територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області. Справу просить розглянути за відсутності уповноваженого представника.

У підготовче засідання, призначене на 22 серпня 2022 року, позивач та відповідач 2 не з`явились. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином. Жодних заяв та клопотань ані від позивача, ані від відповідача 2 на адресу суду не надходило.

22 серпня 2022 року представником територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до суду подано клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду адміністартивної справи № 280/136/21 по суті. Також, у вказаному клопотанні представник відповідача 1 не заперечувалаеперечила проти розгляду вказаної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків, суд дійшов висновку про можливість закінчення підготовчого провадження в адміністративній справі № 280/136/21 та призначення розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 25 квітня 2002 року №383/2002 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя строком на 5 років.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 20 березня 2008 року № 241-VI позивача обрано на посаду судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя безстроково.

Наказом голови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2017 № 41-ос позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 70 % посадового окладу.

Наказом в.о. голови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2019 року № 20-ос позивачу з 18 липня 2019 року встановлено посадовий оклад згідно з штатним розписом у розмірі, передбаченому ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» як такій, що відповідно до рішення кваліфікаційної комісії суддів України від 17 липня 2019 року № 630/ко-19 за результатами кваліфікаційного оцінювання визнана такою, що відповідає займаній посаді.

За період з 01 січня 2020 року до 18 квітня 2020 року позивачу була нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2 та доплати за вислугу років в розмірі 70% від посадового окладу судді.

За період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно позивачу виплачено суддівську винагороду в обмеженому розмірі, згідно зі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.

Згідно з довідкою ТУ ДСА в Запорізькій області від 25 вересня 2020 року № 08-02/1161 обмеження виплати суддівської винагороди склало: у квітні 2020 року 31 014,25 грн., у травні 2020 року 81 412,40 грн., у червні 2020 року 56 988,68 грн., у липні 14 158,69 грн, у серпні 2020 року 56 988,68 грн.

Не погодившись з обмеженням суддівської винагороди у спірний період, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч.3 ст.135 вказаного Закону базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосудця у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Відповідно до частини 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 9 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, питання суддівської винагороди визначені виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що узгоджується з приписом частини другої статті 130 Конституції України, в силу якої розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналізуючи вищезазначені норми права, суд дійшов висновку, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Проте, 12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, судцям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосудця, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Однак, Законом № 553-IX, як і будь-яким іншим діючим нормативно-правовими актами, не скасовані та не внесені зміни в чинні норми права, передбачені:

- частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII (визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами);

- статтею 130 Конституції України (визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій).

Зазначені норми Конституції України та Закону №1402-VIII є спеціальними та мають вищу юридичну силу і тому мають виконуватися.

Таким чином, при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що: «Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 18.06.2007 № 4-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, від 19.11.2013 № 10- рп/2013, від 08.06.2016 № 4-рп/2016, від 04.12.2018 № 11 -р/2018, від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судці призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судці у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018).

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01.01.2001 № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 09 грудня 2019 року № 969/2019 (далі - Висновок).

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосудця (ч.1 ст.124 Основного Закону України).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти».

Відповідно до частини 1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, суд до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

З урахуванням вищевикладеного, нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно мала проводитись територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області у розмірі, встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та без застсоування положень статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в частині обмеження максимального розміру суддівської винагороди.

В той же час, як зазначалось судом раніше, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року по справі № 280/136/21, яким територіальне управління було зобов`язано здійснити перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року у відповідності до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто без застосування положень статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», було виконано ТУ ДСА України в Запорізькій області в повному обсязі 03 грудня 2021 року.

Обставини з приводу повного виконання відповідачем 1 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року по справі № 280/136/21 підтверджуються платіжними дорученнями від 02 грудня 2021 року №№ 5248, 5249, 5250, 5251, засвідчені копії яких містяться в матеріалах адміністративної справи № 280/136/21.

З вищевикладеного вбачається, що станом на дату направлення Верховним Судом адміністративної справи № 280/136/21 до Запорізького окружного адміністративного суду на новий розгляд, спір між сторонами по вказаній справі відсутній, оскільки право позивача на отримання суддівської винагороди у розмірі, встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року вже було відновлено територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 03 грудня 2021 року.

Відтак, у Запорізького окружного адміністративного суду відсутні правові підстави для повторного зобов`язання відповідача 1 здійснити перерахунок суддівської вськогої винагороди ОСОБА_1 за спірний період, обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (, пр. Соборний. 168, м. Запоріжжя, 69035), Державної судової адміністрації України (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (, пр. Соборний, буд. 168, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02 вересня 2022 року.

Суддя О.О. Артоуз