Справа № 160/13037/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 серпня 2022 року Справа 160/13037/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши в м.Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання неправомірними дії та розпорядження незаконним, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для виготовлення шляхом друкування і проставлення на ньому відбитку гербової печатки в/ч НОМЕР_1 та підпису « ОСОБА_2 » не уповноваженої особи гр. ОСОБА_3 як командира в/ч НОМЕР_1 та оголошення перед особовим складом розвідувального взводу завідомо неправдивого документу «Розпорядження № 147 від 22.05.2022 р.» - про переміщення солдата ОСОБА_1 до місця розташування РОПу 4-ї роти;

- визнати незаконним та скасувати «Розпорядження № 147 від 22.05.2022 року» про переміщення солдата ОСОБА_1 до місця розташування РОПу 4-ї роти із проставленим на ньому відбитком гербової печатки в/ч НОМЕР_2 та підписом « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не уповноваженої особи гр. ОСОБА_3 , як командира в/ч НОМЕР_1 ;

- визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для складення документів службового розслідування з висновком, який завідомо не відповіда фактичним обставинам про порушення солдатом ОСОБА_1 вимог військової дисципліни шляхом відмови від виконання «Розпорядження № 147 від 22.05.2022 року» за підписом « ОСОБА_2 » як законного розпорядження (наказу) командира в/ч НОМЕР_1 ;

- визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для складення і подання до ВП № 5 Синельниківського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області заяви з висновком, який завідомо не відповідав фактичним обставинам про відкриту відмову (непокору) солдата ОСОБА_1 від виконання «Розпорядження № 147 від 22.05.2022 року» за підписом « ОСОБА_2 » як законного розпорядження (наказу) командира в/ч НОМЕР_1 ;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних призначень- на користь солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 30 тис. грн. відшкодування моральної шкоди, завданної внаслідок створення і пред`явлення 22.05.2022 р. завідомо неправдивого документа «Розпорядження № 147 від 22.05.2022 р.» та вчинення подальших неправомірних дій з посиланням на факт його невиконання як законного розпорядження уповноваженої особи командира в/ч НОМЕР_1 ;

- встановити судовий контроль за виконання судового рішення.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/13037/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам статей 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У відповідності до ч. 1, 4, ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Як встановлено зі змісту позовної заяви, у вступній частині позову позивач серед складу учасників зазначив відповідача - Військову частину НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", згідно прохальної частини позову, вимоги позивача звернуті до командування в/ч НОМЕР_1 , тобто до її керівництва без зазначення прізвища командира військової частини.

Враховуючи, що в прохальній частині позову, позивач просить визнати неправомірними дії саме командування ВЧ, тобто знеособленої фізичної особи (командира військової частини), позивачу, з метою усунення недоліків позовних заяви, слід привести позовну заяву у відповідність до ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надати позовну заяву зі складом учасників справи та змістом позовних вимог до суб`єкта владних повноважень з урахуванням ч. 1 ст. 5 КАС України, тобто надати суду позовну заяву, в якій визначитись та звернути позовні вимоги або до відповідної Військової частини або до командування Військової частини із визначенням посадової особи, дії чи бездіяльність якої просить визнати неправомірними позивач.

Відсутність конкретизації предмета позовних вимог свідчить, що предмет спору у повному обсязі не визначений, натомість зміст та кількість позовних вимог сприяють ефективному розгляду справи, та, серед іншого, впливають на вирішення питання підвідомчості спору конкретному суду та правильному вирішенню питання щодо судового збору; з`ясування чи подано позов у строк, встановлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку поважними) тощо, а отже і з`ясуванню перешкод для відкриття провадження у справі.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/16958/17.

Згідно ч. 5 ст. 169 КАС України, в позовній заяві зазначаються, у тому числі, зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Згідно змісту позовних вимог позивач просить суд стягнути з в/ч НОМЕР_1 за рахунок бюджетних призначень на утримання на користь ОСОБА_1 30000,0 грн моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій.

Проте, позивачем не надано та не наведено у позовній заяві обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди у розмірі 30000,0 грн.

Пунктом 5 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу у застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з переміщенням позивача до місця розташування РОПу 4-ї роти під час мобілізації.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір з приводу проходження публічної служби.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби спеціальним строком для звернення до суду є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який має перевагу у застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

В прохальній частині позову позивач просить суд, зокрема визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 виготовлення шляхом друкування, незаконним та скасувати, відмови від виконання, відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок створення і пред`явлення завідомо неправдивого «Розпорядження № 147 від 22.05.2022 року» - командира військової частини НОМЕР_1 .

Натомість до суду з даним позовом щодо оскарження зазначеного рішення (розпорядження № 147 від 22.05.2022 року) звернувся 26 серпня 2022 року вх. № 62085/22, тобто з істотним пропуском строку передбаченого частиною 5 статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, позивач не надав заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, останній виходить з наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожні справі; будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 4) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб; 5) недотримання строків було зумовлено діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції (несвоєчасне вручення судового рішення або не вручення судового рішення тощо); 6) відновлення строку необхідно для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя.

У мотивувальній частині позовної заяви позивач щодо можливості поновлення строку посилається на те, що про порушення своїх прав дізнався 04.08.2022 року випадково.

Водночас, слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами."

Докази існування об`єктивних причин, які перешкодили йому своєчасно звернутись до суду з цими позовними вимогами, позивач не надав.

Позивачем, в свою чергу, до позовної заяви не додано заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, до якої не надано доказів поважності причин його пропуску в порушення вимог ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, згідно із частиною четвертою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків позовної заяви в спосіб подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання неправомірними дії та розпорядження незаконним, стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені та усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:

- позовної заяви зі складом учасників справи та змістом позовних вимог до суб`єкта владних повноважень з урахування ч. 1 ст. 5 КАС України, з примірником для відповідача (визначитись та звернути позовні вимоги або до відповідної Військової частини або до командування Військової частини із визначенням посадової особи, дії чи бездіяльність якої просить визнати неправомірними позивач);

- обґрунтований розрахунок суми моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко