Справа № 640/13540/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року м. Київ № 640/13540/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Золотий вік»

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Золотий вік» (надалі - позивач), адреса: 01042, місто Київ, вулиця Академіка Філатова, будинок 10-А до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - відповідач) адреса: 03135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 230392 від 19 січня 2021 року про застосування адміністративно - господарського штрафу відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Золотий вік».

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що прийнята суб`єктом владних повноважень постанова є необґрунтованою та протиправною, у зв`язку з тим, що уповноваженими особами Укртрансбезпеки було не правильно обраховано повну масу транспортного засобу, оскільки, зважування відбувалося окремо по пів-осям кожної осі і в подальшому ці дані складалися.

Водночас, за твердженнями представника позивача чинними нормативними положеннями чітко визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати саме по-осьове зважування у русі транспортного засобу, а не у спосіб, який здійснювався на транспортному засобі Позивача посадовими особами відповідача. В той же час, оскільки у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю відповідач зазначив, що дві осі є здвоєними, визначення загальної маси автомобіля та навантаження на здвоєну вісь шляхом сумування осьових навантажень на кожну вісь є неправомірним, так як при такій конструкції для визначення навантаження на здвоєну вісь такі дві осі повинні зважуватись разом.

Окрім цього, за твердженнями представника позивача, з наданих відповідачем документів не можливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використано при проведенні відповідачем габаритно-вагового контролю.

Таким чином, на переконання представника позивача, висновок відповідача щодо перевищення транспортним засобом позивача нормативних габаритно-вагових параметрів є необґрунтованим та недоведеним.

Керуючись вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Золотий вік» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з аргументами та доводами викладеними представником позивача у позовній заяві, представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що навантаження на здвоєну вісь склало 17,25 т при нормативно допустимому - 16 т.

У зв`язку з встановленням порушень вимог чинного законодавства, зокрема, щодо дотримання габаритно-вагового контролю, відповідно до частини 4 пункту 4 Порядку № 1007/1207 контролюючими особами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 01 грудня 2020 року.

Крім того, представник відповідача на аргументи позивача про те, що на даний час відсутня методика проведення габаритно-вагового контролю зазначає, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Міністерством економічного розвитку, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

При цьому, представник позивача також звертає увагу, що повідомленням від 31 груднґ 2020 року позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 19 січня 2021 року та 11 січня 2021 року вказане повідомлення було отримано.

Отже, за твердженнями представника відповідача, оскільки позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, то у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази з моменту вчинення правопорушення до моменту винесення постанови.

Керуючись викладеними вище обставинами, представник відповідача просив суд відмовити у позивачу у задоволенні позовних вимог зазначених в адміністративному позові.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, 01 грудня 2020 року посадовими особами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом автомобілів марки MAN, модель FLIEGL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належать на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Золотий вік».

За результатами вказаної вище перевірки, посадовими особами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено Акт № 262811 від 01 грудня 2020 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно, з наявної в матеріалах копії Акту № 262811 вбачається наступне: «Під час перевірки виявлено порушення перевезення вантажу перевищення встановлених габаритно-вагових норм, без відповідного дозволу та ТТН встановленої форми зразка, з перевищення встановлених пункту 22.5 ПДР вагових норм на 7,81 %, загальна маса 38,150 тон, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезені вантажу без відповідного дозволу».

На підставі викладених обставин, 19 січня 2021 року адвокатом Балицьким І.В. було направлено адвокатський запит до Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо обставин проведення здійснення габаритно-вагового контролю та, зокрема, обладнання, яке використовувалося при проведенні перевірки від 01 грудня 2020 року.

В свою чергу, в відповідь на вказаний вище адвокатський запит було отримано лист № 812/7.2/15-21 від 04 лютого 2021 року «Щодо розгляду адвокатського запиту» з додатками в якому уповноваженим органом було зазначено наступне: «01 грудня 2020 року посадовими особами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - Управління) відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (зі змінами) та Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 відповідно до направлення на рейдову перевірку від ЗО листопада 2020 року № 010588, виданого в.о. начальника Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Василевською С. проведено заходи державного контролю на 86км а/д М-06 «Київ - Чоп» (пост п/п «Кочерів»).

Також інформуємо, що 01 грудня 2020 року посадовими особами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка на 158 км а/д М-21 «Виступовичі - Могилів-Подільський».

В ході проведення заходів контролю, посадовими особами Управління було зупинено та скеровано для проходження на пересувному пункті габаритно-вагового контролю автомобіль MAN р/н НОМЕР_1 з н/пр р/н НОМЕР_3 , який належить БК «Золотий вік». За результатами проведеного габаритно-вагового контролю виявлено перевищення встановлених законодавством вагових параметрів та складено відповідні матеріали, а саме:

- акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01 грудня 2020 року № 262811;

- акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01 грудня 2020 року № 033495;

- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01 грудня 2020 року № 048814;

- розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів від 01 грудня 2020 року № 262811;

- чек зважування від 01 грудня 2020 року.»

Згідно інформації та документів наданих у відповіді на адвокатський запит судом встановлено, що позивачем 01 грудня 2020 року здійснювалось перевезення Екскаватора № 11145КС, марки KOMATSU PW160-7 масою 15 910,00 кг, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини.

Також, за результатами зважування, яке проходило на пункті габаритно-вагового контролю, що розміщено на а/д М-06 «Київ-Чоп» 86 км було складено Довідку від 01 грудня 2020 року № 048814 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в якій зазначено результати вагового контролю: навантаження на осі, тонн: 1) 5,300; 2) 4,050; 3) 11,550; 4) 8,350; 5) 8,900, та Акт № 033495 від 01 грудня 2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Також, службовими особами уповноваженого органу було також складено розрахунок від 01 грудня 2020 року № 262811 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

На підставі викладеного та встановлених обставин під час проведення перевірки, службовими особами уповноваженого органу було складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 230392 від 19 січня 2021 року на суму 8 500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними вище діями та зазначеною вище постановою суб`єкту владних повноважень про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (надалі - Положення № 103 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпункту 1 пункту 4 Положення № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно підпунктів 15, 27 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Приписами частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ (надалі - Закон України «Про дорожній рух», у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до частин 1 та 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (надалі - Закон України «Про автомобільний транспорт», у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 2 частини 2 статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (надалі - Правила № 30 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

В свою чергу, пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - Правила № 1306 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил № 1306, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 року № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (надалі - Порядок № 879).

Відповідно до підпунктів 2, 5 пункту 2 Порядку № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 879 встановлено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

При цьому, під час розгляду судом даної справи було встановлено, що такого дозволу у позивача немає, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин наявності такого дозволу, а отже за описаних обставин відповідач мав достатні підстави для накладення штрафу відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Аналогічну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року по справі №803/1540/16, від 01 липня 2020 року по справі № 803/50/17.

Також позивач не надав суду доказів, що він звертався за видачею дозволу, а йому було відмовлено. Відтак, спірна постанова прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.

Відповідно до підпунктів 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

Згідно з підпунктом 5-1 пункту 2 Порядку № 879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Пунктом 20 Порядку № 879 встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п. 5 Порядку №1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом б пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (надалі - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно пункту 16 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки можливе, зокрема, здійснення габаритно-вагового контролю.

Пункт 21 Порядку № 1567 передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, контролюючим органом під час перевірки встановлено факт перевищення встановлених законодавствам вагових обмежень на 7,81 %, оскільки за результатами документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом, реєстраційним номером НОМЕР_3 , яким здійснювалось перевезення Екскаватора № 11145КС, марки KOMATSU PW160-7 масою 15 910,00 кг та було встановлено перевищення вагових норм на 7,81 %, а саме, навантаження на осі, тонн: 1) 5,300; 2) 4,050; 3) 11,550; 4) 8,350; 5) 8,900.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01 грудня 2020 року № 262811, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01 грудня 2020 року № 033495, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01 грудня 2020 року № 048814, .

Також, на основі встановлених даних відповідачем було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів від 01 грудня 2020 року № 262811.

Таким чином, виходячи з викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що належний позивачу транспортний засіб рухався автомобільними дорогами з перевищенням встановлених вагових обмежень, при цьому у водія даного транспортного засобу був відсутній дозвіл, який дає право на рух вказаним автомобілем.

Окрім того, стосовно методики проведення габаритно-вагового контролю, суд зауважує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» було скасовано пункт 19 Порядку № 879, без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

Таким чином, відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Міністерством економічного розвитку, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2018 року по справі № 820/1420/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Викладене в сукупності дає підстави стверджувати, що з урахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» оскаржувана постанова винесена відповідачем правомірно.

Щодо посилань позивача про те, що під час здійснення зважування на відповідному обладнанні, службовими особами не були пред`явлені жодні документи, що підтверджують проходження таким вимірюваних (зважувальним) обладнанням метрологічної повірки, суд зазначає, що положення Порядку № 879 та Порядку № 1567 не зобов`язують працівників Укртрансбезпеки надавати водіям під час здійснення габаритно-вагового контролю документи, які підтверджують проведення повірки (метрологічної атестації) вимірювального/зважувального обладнання.

Однак достовірним та законним вважається здійснення габаритно-вагового контролю з використанням саме вимірювального і зважувального обладнання, яке пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію) та перебуває у справному стані.

На підтвердження обставин здійснення габаритно-вагового контролю з використанням саме вимірювального і зважувального обладнання, яке пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію) та перебуває у справному стані, представником відповідача було надано до суду:

- копію направлення на рейдову перевірку від 30 листопада 2020 року № 010855;

- щотижневий графік проведення рейдових перевірок Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 27 листопада 2020 року;

- свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 15 листопада 2021 року № П 40 М 256049 20.

Таким чином, вказані вище обставин свідчать про виконання представником відповідача обов`язку щодо доведення того, що зважування транспортного засобу позивача здійснювалось з використанням вимірювального і зважувального обладнання, яке пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію) та перебуває у справному стані

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Золотий вік» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова