Справа № 460/6893/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 вересня 2022 року м. Рівне №460/6893/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.А. Борискін, розглянувши у порядку письмового провадження заяву в адміністративній справі за позовом
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправними дій вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням від 19.11.2020, яке набрало законної сили 19.02.2021, позов задоволено повністю та здійснено розподіл судових витрат позивача по сплаті судового збору.

10.06.2021 за даним судовим рішенням було видано, зокрема, виконавчий лист №1 із строком пред`явлення до 20.02.2024.

20.10.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №67189738 з примусового виконання вказаного виконавчого документа.

Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 у справі №460/6893/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області на виконання рішення суду у справі №460/6893/20 в частині застосування при нарахуванні доплати до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункової величини прожиткові мінімуми, а не мінімальні заробітні плати, та без урахування зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного календарного року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень; встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

30.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (шляхом її надіслання 29.08.2022 засобами поштового зв`язку) про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень від 19.07.2022 №86, прийнятого на виконання рішення суду у справі №460/6893/20, в частині нарахування йому з 01.01.2019 означеного підвищення до пенсії без урахування зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного календарного року. Заява обґрунтована тим, що виконуючи рішення суду у справі №460/6893/20 відповідач не виконав умови рішення суду від 09.11.2020 та окремої ухвали суду від 06.07.2022 у такій судовій справі. Адже здійснюючи нарахування позивачу з 01.01.2019 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII), відповідач фактично застосував до спірних правовідносин розмір такого підвищення, що не відповідає двом мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік, чим порушив право позивача на отримання зазначеного підвищення у належному (більшому) розмірі, захищене відповідним судовим рішенням. З огляду на вказане, позивач вважає, що при виконанні рішення суду відповідач діяв недобросовісно, всупереч судовому рішенню та не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому рішення відповідача від 19.07.2022 №86 в частині нарахування позивачу з 01.01.2019 означеного підвищення до пенсії без урахування зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідних календарних років є протиправними. Крім того, просив встановити судовий контроль за виконання судового рішення, визначений статтею 382 КАС України.

При вирішенні даної заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, суд встановив та врахував таке.

Заява відповідає вимогам ч.2 ст.383 КАС України та подана у строк, встановлений ч.4 ст.383 КАС України.

На виконання вимог абз.2 ч.3 ст.383 КАС України позивач долучив до такої заяви доказ її надсилання ГУ ПФУ в Рівненській області 29.08.2022 засобами поштового зв`язку.

Відповідач пояснень на заяву позивача не подав.

Підстави для повернення заяви відсутні (абз.2 ч.5 ст.383 КАС України).

В силу вимог ч.5 ст.383 КАС України, суд розглянув вказану заяву в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відтак суд має з`ясувати, чи були оскаржувані дії пов`язані з виконанням судового рішення (продовжуючим правопорушенням), чи є самостійним предметом спору (новим правопорушенням).

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2018 №520/11829/17 (№К/9901/51263/18) (п.34).

Судом встановлено, що предметом спору у справі №460/6893/20 є дії (бездіяльність) відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу з 17.07.2018 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, визначеного статтею 39 Закону №796-XII.

Рішенням суду у справі №460/6893/20 підтверджено порушення права ОСОБА_1 , яке одночасно було відновлене таким рішенням шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Таким чином, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, достеменно встановлено спосіб його виконання.

Крім того, окремою ухвалою від 06.07.2022 у справі №460/6893/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області на виконання рішення суду у справі №460/6893/20 в частині застосування при нарахуванні означеної доплати до пенсії ОСОБА_1 розрахункової величини прожиткового мінімуму, а не мінімальної заробітної плати, та зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні від 19.11.2020 у справі №460/6893/20.

На виконання вищевказаної окремої ухвали суду ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішення від 19.07.2022 №86 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Підстава перерахунку: рішення суду від 09.11.2020 у справі №460/6893/20.

Згідно з вказаним рішенням, органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок підвищення до пенсії, визначеного статтею 39 Закону №796-XII, з 17.07.2018 - довічно, виходячи з мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 3723 грн (дві мінімальні заробітні плати становить 7446 грн).

Суд зауважує, що стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015 (а саме: в редакції від 09.07.2007), була викладена так: "Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України".

Тому, виконуючи рішення суду у даній справі відповідач зобов`язаний застосовувати розмір доплати дві мінімальні заробітні плати згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, законами України про Державний бюджет України на відповідний рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить:

у 2018 році 3723 гривні (3723 х 2 = 7446);

у 2019 році 4173 гривні (4173 х 2 = 8346);

у 2020 році: з 1 січня - 4723 гривні(4723 х 2 = 9446), з 1 вересня - 5000 гривень (5000 х 2 = 10000);

у 2021 році: з 1 січня - 6000 гривень(6000 х 2 = 12000), з 1 грудня - 6500 гривень(6500 х 2 = 13000);

у 2022 році: з 1 січня - 6500 гривень(6500 х 2 = 13000), з 1 жовтня - 6700 гривень(6700 х 2 = 13400).

Враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати у кожному році, відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку статті 39 Закону №796-ХІІ з урахуванням таких змін. При цьому, такий обов`язок виникає також у випадку, коли протягом відповідного календарного року згідно із законодавством змінюється розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, судом встановлено, що рішення суду у справі №460/6893/20 виконане ГУ ПФУ в Рівненській області лише в частині нарахування означеного підвищення позивачу в належному розмірі за період з 17.07.2018 по 31.12.2018.

Разом з тим, в іншій частині рішення суду залишається не виконаним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення від 19.07.2022 №86 органом Пенсійного фонду було нараховано позивачу підвищення до пенсії, визначене статтею 39 Закону №796-XII, без урахування зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного календарного року, починаючи з 01.01.2019, що прямо суперечить не лише рішенню суду від 09.11.2020, а і окремій ухвалі суду від 06.07.2022 у справі №460/6893/20, якими визнано за позивачем право на отримання означеного підвищення до пенсії в розмірі, установленому статтею 39 Закону №796-ХІІ в редакції до 01.01.2015, чим порушив право позивача на отримання зазначеного підвищення у належному (більшому) розмірі, захищене відповідним судовим рішенням.

Відтак, таке рішення органу Пенсійного фонду в означеній частині спрямоване на невиконання рішення суду від 19.11.2020 у справі №460/6893/20.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, п.5 ч.3 ст.2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. При цьому, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обов`язком такого боржника.

Водночас, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення органу Пенсійного фонду від 19.07.2022 №86в частині нарахування ОСОБА_1 з 01.01.2019 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, без урахування зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного календарного року, оскільки у такий спосіб суб`єкт владних повноважень сприяє тривалому порушенню права позивача на соціальний захист та належний рівень життя, яке гарантоване статтею 46 Конституції України та відновлене у судовому порядку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Враховуючи викладене, на виконання частини четвертої статті 249 КАС України, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Рівненської області, здійснюючи нарахування позивачу щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-ХІІ в редакції до 01.01.2015, з 01.01.2019 без урахування зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного календарного року порушено положення статей 46 та 129-1 Конституції України, статей 14 та 370 КАС України, статті 39 Закону №796-ХІІ (в редакції чинній до 01.01.2015).

Відтак, на виконання частини п`ятої статті 249 КАС України, суд встановлює ГУ ПФУ в Рівненської області строк для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Розглянувши заяву в частині встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, визначеного статтею 382 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними ухвалах від 16.09.2020 та від 12.01.2022 у справі №826/9960/15 (№11-1403апп18).

Суд зауважує, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Водночас, крім зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), КАС України передбачає ще один вид судового контролю за виконанням судового рішення шляхом визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Однак, підстави їх застосування є різними, а саме:

невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача (ст. 382 КАС України);

обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням (неналежним виконанням) судового рішення у справі (ст. 383 КАС України).

Таким чином, спосіб судового контролю, передбачений статтею 382 КАС України, спрямований на забезпечення виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, яке залишається не виконаним.

При цьому, аби застосувати вказаний спосіб судового контролю, суд повинен мати обґрунтовані сумніви у виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення.

Враховуючи те, що рішення суду у справі №460/6893/20 частково виконане суб`єктом владних повноважень, то постановлення судом окремої ухвали в порядку статті 383 КАС України є достатнім заходом для забезпечення належного виконання такого судового рішення, а тому заява в частині встановлення судового контролю за його виконанням, визначеного статтею 382 КАС України, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.241, 248, 249, 294, 382, 383 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постановити окрему ухвалу про виявлені порушення закону, яку довести до відома суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.07.2022 №86 в частині нарахування ОСОБА_1 з 01.01.2019 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, без урахування зміни розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного календарного року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення у справі №460/6893/20.

Установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

В іншій частині заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 06 вересня 2022 року

Суддя С.А. Борискін