Справа № 640/23394/19
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 року м. Київ № 640/23394/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Дураєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Головного управління ДПС у м. Києві

до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи

за участю представників сторін:

від позивача Ступака О.І.

від відповідача не з`явився

від третьої особи Ярошенко А.С.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту позивач), адреса: 04119, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19 до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту відповідач), адреса: 01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 24, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту третя особа), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17, в якій позивач просить суд відмінити державну реєстрацію припинення юридичної особи ПАТ «Банк «Софійський» () від 16 вересня 2019 року №2022984.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський» зареєстроване Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією. Стан платника припинено, але не знято з обліку.

При цьому, як вказує позивач, за Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» обліковується заборгованість: податок на прибуток банківських організацій, вкл. Філіали аналогізних орг-цій, розташов. на території України у сумі 19 044 845,57 грн; податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 2 971 988,73 грн.

Як вказує позивач, повністю нарахована сума не погашена та податковий борг перед бюджетом Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» становить 22 016 834,3 грн.

Проте, позивачу стало відомо, що державним реєстратором 16 вересня 2019 року внесено запис №2022984 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський».

Вказані дії державного реєстратора, як зазначено у позовній заяві, призвели до того, що Головним управлінням ДПС у м. Києві не вдалося провести заходи податкового контролю платника податку, що призвело до припинення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» спосіб припинення «звичайне припинення».

Запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи, як вказує позивач, внесено в результаті її ліквідації без надання податковому органу ні повідомлення про відкликання заперечень, ні без довідки про відсутність заборгованості перед бюджетом, хоча контролюючим органом надіслано заперечення від 09 серпня 2016 року №445 проти проведення державної реєстрації юридичної особи.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що державним реєстратором 16 вересня 2019 року на виконання вимог статей 17, 25, 27, 28 Закону про реєстрацію, було проведено державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський».

Тобто, на переконання представника відповідача, запис про припинення юридичної особи в даному випадку було внесено до реєстру правомірно, у порядок та спосіб, визначені законодавством.

З огляду на вищевикладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Представник третьої особи у письмових поясненнях на позовну заяву послався на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 916 «Про віднесення ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 грудня 2015 року № 235 «Про запровадження тимчасової адміністрацій у ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 16 вересня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №2022984 про проведення державної реєстрації припинення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський», як юридичної особи, а отже, на переконання представника третьої особи, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

При цьому, у письмових поясненнях представник третьої особи також послався на те, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» припинено.

Документи до державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський», як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань подано уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» 16 вересня 2019 року.

Крім того, представник третьої особи зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства, під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань, а вимоги за зобов`язаннями банку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, у банку під час ліквідації не виникає жодних додаткових зобов`язань, вимоги по сплаті податків і зборів (обов`язкових платежів) можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури, а відтак наявність заборгованості зі сплати податків і зборів

не є підставою для відмови в державної реєстрації припинення юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, як вважає представник третьої особи, дії уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» повністю відповідали вимогам чинного законодавства України.

На підставі викладеного, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У додаткових письмових поясненнях представник третьої особи послався на аналогічні обставини тим, що викладені ним у письмових поясненнях на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2021 року провадження у справі закрито.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2021 року скасована, справа направлена для продовження розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №640/23374/19 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Гарника К.Ю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2022 року адміністративна справа №640/23394/19 прийнята до провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 10 серпня 2022 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві, представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 67.2 статті 67 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо: припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб підприємців; скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Суд зазначає, що в даному випадку Головне управління ДПС у м. Києві звернулось до суду з даною позовною заявою на виконання своїх повноважень, визначених у статті 67 Податкового кодексу України, даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, частиною 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV (далі по тексту Закон України від 15 травня 2003 року №755-IV (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі:

1) відповідних заяв про державну реєстрацію;

2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій;

3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до частини 13 статті 17 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV Для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі рішення про припинення юридичної особи, прийнятого учасниками юридичної особи або відповідного органу юридичної особи, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідних державних органів, або судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з її банкрутством, після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації;

2) довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню.

Частиною 1 статті 28 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV передбачені підстави для відмови у державній реєстрації, зокрема,

1) документи подано особою, яка не має на це повноважень;

2) у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії;

3) у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення про арешт корпоративних прав - у разі державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи;

3-1) заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною засновників (учасників) юридичної особи у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, подано щодо засновника (учасника), який на момент подання заяви внесений до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці, крім випадку збільшення розміру такої частки;

4) не усунуто підстави для зупинення розгляду документів протягом встановленого строку;

5) документи суперечать вимогам Конституції та законів України;

6) документи суперечать статуту громадського формування;

7) порушено встановлений законом порядок створення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи;

8) невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону;

9) щодо засновника (учасника) юридичної особи, що створюється, проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації;

10) щодо юридичної особи, стосовно якої подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною засновників (учасників) юридичної особи, проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації;

11) документи для державної реєстрації припинення юридичної особи подані:

раніше строку, встановленого цим Законом;

щодо юридичної особи, що припиняється в результаті її ліквідації та є засновником (учасником) інших юридичних осіб та/або має не закриті відокремлені підрозділи, та/або є засновником третейського суду;

в Єдиному державному реєстрі відсутній запис про державну реєстрацію юридичної особи, утвореної шляхом реорганізації в результаті злиття, приєднання або поділу;

щодо акціонерного товариства, стосовно якого надійшли відомості про наявність нескасованої реєстрації випуску акцій;

щодо юридичної особи - емітента цінних паперів, стосовно якого надійшли відомості про наявність нескасованих випусків цінних паперів;

щодо юридичної особи, що ліквідується, стосовно якої надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати податків і зборів та/або наявність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім банків, стосовно яких процедура ліквідації здійснюється відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

щодо юридичної особи, що реорганізується, стосовно якої надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати податків і зборів та/або наявність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відсутній узгоджений план реорганізації юридичної особи;

щодо юридичної особи, стосовно якої надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування;

щодо юридичної особи, що припиняється в результаті ліквідації, стосовно якої надійшли відомості про відкрите виконавче провадження;

щодо юридичної особи, стосовно якої відкрито провадження у справі про банкрутство;

12) статут товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю поданий зі змінами, прийнятими без врахування голосів, які припадають на частку померлого учасника товариства.

Тобто, нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, визначено перелік документів, які необхідно подати для здійснення реєстраційної дії та встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації, зокрема, щодо юридичної особи, що ліквідується, стосовно якої надійшли відомості про наявність заборгованості із сплати податків і зборів та/або наявність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за виключенням банків щодо яких процедура ліквідації здійснюється відповідно до Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб .

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 916 «Про віднесення ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних-осіб прийнято рішення від 22 грудня 2015 року № 235 «Про запровадження тимчасової адміністрацій у ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банк».

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 березня 2016 року № 378 про продовження строків тимчасової адміністрації Публічне акціонерне товариство «»БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» з 23 березня 2016 року до 22 квітня 2016 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22 квітня 2016 року №284 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25 квітня 2016 року №563 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» з 25 квітня 2016 року до 24 квітня 2018 року включно, в подальшому строки здійснення процедури ліквідації продовжувались до 24 квітня 2020 року.

З наявних в матеріалах справи описів документів, що надавались державному реєстратору для проведення реєстраційної дії щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації, заявником було подано всі передбачені Законом України від 15 травня 2003 року №755-IV, що не заперечується позивачем.

При цьому, єдиним обґрунтуванням позовних вимог є наявність у Публічного акціонерного товариства «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» заборгованості з податку на прибуток банківських орг-цій, вкл.філіали аналогічних орг-цій, розташов. на території України у сумі 19 044 845,57 грн, з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 2 971 988,73 грн.

Контролюючим органом було подано до Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлення за формою №27-ОПП про наявність заперечень проти проведення державної реєстрації припинення юридичної особи від 09 серпня 2016 року №445, в якому зазначено про неможливість проведення перевірки, наявність об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, зокрема земельних ділянок, які надані у власність або користування юридичній особі; відсутність повідомлень від фінансових установ про закриття всіх рахунків такого платника податків, у тому числі відкритих через відокремлені підрозділи.

Водночас, слід зазначити, що неможливість проведення перевірки, наявність об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, зокрема земельних ділянок, які надані у власність або користування юридичній особі та відсутність повідомлень від фінансових установ про закриття всіх рахунків такого платника податків, у тому числі відкритих через відокремлені підрозділи не є визначеною у статті 28 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV підставою для відмови в здійсненні реєстрації припинення юридичної особи.

Крім того, враховуючи, що ліквідація Публічного акціонерного товариства «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» здійснювалась в порядку Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", наявність податкової заборгованості також не є підставою для відмови у здійсненні відповідної реєстраційної дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV державний реєстратор проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру.

Враховуючи, що позивачем не наведено, а судом не встановлено наявності законодавчо визначених підстав для відмови у державній реєстрації, проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Публічного акціонерного товариства «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» було здійснено у відповідності до положень законодавства, що регулює спірні правовідносини.

З огляду на конституційний принцип дії норми в часті та враховуючи встановлений частиною 2 статті 19 Конституції України обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач, при проведенні державної реєстрації припинення юридичної особи Публічного акціонерного товариства «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» обґрунтовано керувався нормами Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV, що були чинні на момент проведення відповідної реєстраційної дії.

Аналізуючи вищевикладені та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність та законність проведення відповідачем державної реєстрації припинення юридичної особи Публічного акціонерного товариства «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ», у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем доведено правомірність своїх дій під час прийняття оскаржуваних постанов з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 72-77, 139, 241-245, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у м. Києві - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст рішення суду виготовлений 15 серпня 2022 року.