Справа № 120/3798/22
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 вересня 2022 р. Справа № 120/3798/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача з пенсії за віком на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу». Так представник позивача зазначає, що 20.01.2022 позивач подала заяву про перерахунок пенсії за віком на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу», надавши відповідні документи та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №12/10-01-27 від 20.01.2022. Проте, рішенням від 25.01.2022 в перерахунку пенсії було відмовлено, з посиланням на те, що останній було призначено спеціальне звання, а не відповідні категорії посад державного службовця, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Однак, представник позивача зазначає, що загальний стаж державної служби позивача становить 23 роки 7 місяців 10 днів; наявність 5 рангу державного службовця дає підстави стверджувати, що вона займала посаду віднесену до третьої категорії посад державних службовців, за кваліфікацією посад, передбачених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Тому, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області, щодо не проведення позивачу перерахунку пенсії за віком на пенсію, відповідно до Закону України «Про Державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області провести позивачу перерахунок пенсії за віком на пенсію, відповідно до Закону України "Про Державну службу", згідно довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 12/10-01-27 від 20.01.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області нарахувати, з 25.01.2022 року, та виплатити позивачу недоплачену пенсію, відповідно до Закону України "Про Державну службу", згідно довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 12/10-01-27 від 20.01.2022 року.

Ухвалою від 10.05.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що позивачу було присвоєно спеціальне звання, а не відповідні категорії посад державного службовця, визначених статтею 25 Закону України "Про Державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, тому Головним управлінням 25.01.2022 прийнято рішення відмовити позивачу в переведені з одного виду пенсії (за віком) відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

06.06.2022 представником позивача подано відповідь на відзив, однак суд не приймає його до уваги, оскільки відповідно до частини 3 статті 263 КАС України, заявами по суті справи, у даній категорії справ, є позов та відзив.

Ухвалою суду від 11.07.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчену копію рішення від 25.01.2022 про відмову ОСОБА_1 в переведені з одного виду пенсії (за віком) відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

У встановлений судом строк, відповідачем надано витребувані докази.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.01.2022 позивач подала заяву про перерахунок пенсії за віком на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу», надавши відповідні документи та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №12/10-01-27 від 20.01.2022.

Проте, рішенням від 25.01.2022 №67 пенсійним органом в перерахунку пенсії було відмовлено, з посиланням на те, що останній було призначено спеціальне звання, а не відповідні категорії посад державного службовця, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ (далі Закон №889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016), пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Так, згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Статтею 37 Закону №3723-XII встановлено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 18.03.2021 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 500/5183/17.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за нормами Закону України «Про державну службу» є призначення позивачу спеціального звання, а не відповідних категорій посад державного службовця, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 04.06.1998 прийняла присягу Державного службовця та з 04.06.1998 по 14.01.2022 працювала на різних посадах Державної податкової служби, 14.01.2022 звільнена з посади начальника відділу адміністрування податку на доходи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Відповідно до статті 1 Закону №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Як зазначено вище, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Станом на час перебування позивача на посадах в органах державної податкової служби діяв Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні», який був спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності (далі - Закон № 509-XII).

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону, Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778 (чинного на час виникнення спірних відносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята, шоста статті 15 цього Закону).

Зазначеною статтею Закону № 509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Законом №509-XII не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону №3723-ХІІ, зокрема стаття 37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Абзацами другим та третім пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Такий же висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах сформулював Верховний Суд України у постанові від 08.10.2013 у справі № 21-275а13.

На цю ж позицію Верховного Суду України посилається і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас суд зазначає, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону №889-VIII від 10.12.2015, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Отже, стаття 37 Закону №3723-ХІІ, якою врегульовані питання пенсійного забезпечення державних службовців, є чинною.

При цьому, стаття 37 Закону №3723-ХІІ містить норму про те, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до підпункту 41.1.1. пункту 41.1. статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Відповідно до норм, закріплених у Податковому кодексі України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з пунктом 344.1. статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Як установлено судом, трудовою книжкою позивача підтверджується період роботи позивача на різних посадах в органах державної податкової служби Вінницької області з 04.06.1998 по 14.01.2022. Підтверджено й те, що 04.06.1998 ОСОБА_1 прийняла Присягу державного службовця. 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІ (другого) рангу.

Стаж державної служби позивача в органах державної податкової служби Вінницької області у період з 04.06.1998 по 31.07.2019 підтверджується також довідкою Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20.01.2022 №12/10-01-27, відповідно якої стаж державної служби визначено 23 роки.

Крім того, під час звернення позивача до органів пенсійного фонду за переведенням на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» була надана довідка ГУ ДПС у Вінницькій області від 20.01.2022 №12/10-01-27 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Таким чином, зазначені вище норми чинного законодавства, а також наведені обставини свідчать про те, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відтак рішення відповідача за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення.

Тому суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги позивача у спосіб визнання протиправним та скасування рішення №67 від 25.01.2022, яким відповідач відмовив позивачу у призначенні такої пенсії.

Таким чином, оскільки позивач станом час звернення до пенсійного органу досягнула пенсійного віку та має необхідний загальний стаж роботи, стаж державної служби, то наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

При цьому, суд враховує, що таке право виникло у позивача з дати звернення з заявою від 20.01.2022 про перехід на таку пенсію відповідно до положень частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у спосіб визначений судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивача належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 496,20 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 25.01.2022 за № 67 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, обчисленої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області здійснити з 20.01.2022 перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням довідки Головного управління ДПС у Вінницькій області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 12/10-01-27 від 20.01.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна