Справа № 480/4868/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 р. Справа № 480/4868/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2021, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/4868/21

за позовом ОСОБА_1

до Глухівської міської ради Сумської області , Виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області

про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Глухівської міської ради (далі - відповідач-1), Виконавчого комітету Глухівської міської ради (далі - відповідач-2), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Глухівської міської ради VII скликання від 25.08.2020 № 527 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Глухівської міської ради ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати рішення Глухівської міської ради VII скликання від 03.09.2020 № 529 «Про дію рішень міської ради призупинених міським головою»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря Глухівської міської ради VII скликання;

- стягнути з Виконавчого комітету Глухівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.08.2021 року по дату винесення судом рішення по справі.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та відмовою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

До Сумського окружного адміністративного суду від позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено, що датою звільнення позивачки є 25 серпня 2020 року згідно з рішенням Глухівської міської ради від 25.03.2020 № 404 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Глухівської міської ради ОСОБА_1 " В обгрунтування заяви вказує, що трудову книжку отримала лише 07 грудня 2020 року. Зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача - 2 з проханням провести перевірку та виплатити належні згідно з законодавством виплати, але отримувала відписки. Зауважує, що лише 02.04.2021 року їй було виплачено компенсацію за 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2020 по 25.08.2020 - 6646,20 грн. Позивачка зазначає, що 29.04.2021 року їй було виплачено середньоденний заробіток за 25 серпня 2020 року - 693,00 грн., тобто за один робочий день. Також вказує, що через несвоєчасну видачу трудової книжки вона не мала змоги своєчасно та в повному обсязі отримати допомогу по безробіттю. Крім того, через несвоєчасну виплату та відсутності звітності відповідача - 2 по сплаті єдиного соціального внеску з заробітної плати за період роботи вона не отримує належні їй виплати по безробіттю (отримує лише у мінімальному розмірі), що свідчить про те, що її права порушені.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності поважності підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду та повернення позовної заяви, оскільки позивачка не бездіяла і не пропустила строки звернення до суду, так як вживала всіх від неї залежних дій щодо захисту її конституційного права на працю. Позивачка зауважує, що саме після отримання рішення апеляційного суду 28.05.2021, їй стало відомо, що рішення Глухівської міської ради від 03.09.2020 №529 "Про дію рішень міської ради призупинених міським головою" є юридичним документом. Лише з листа відповідача з розшифровкою нарахованих виплат від 09.06.2021 №273-02/Д їй стало відомо про той факт, що датою її звільнення є 25.08.2020.

Глухівська міська рада Сумської області надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року - залишити без змін.

Виконавчим комітетом Глухівської міської ради Сумської області до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року - залишити без змін.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України Про місцеве самоврядування в Україні.

Так, за приписами статті першої вищевказаного Закону, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Правове регулювання статусу посадових осіб місцевого самоврядування визначено статтею 7 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до положень вказаної статті Закону, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Пропозиція щодо кандидатури секретаря ради може вноситися на розгляд ради не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради у разі, якщо:

1) на день проведення першої сесії сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових виборах, не завершені вибори відповідно сільського, селищного, міського голови;

2) рада не підтримала кандидатуру на посаду секретаря ради, запропоновану відповідним сільським, селищним, міським головою;

3) протягом тридцяти днів з дня відкриття першої сесії сільської, селищної, міської ради відповідний сільський, селищний, міський голова не вніс кандидатуру на посаду секретаря ради;

4) на наступній черговій сесії після виникнення вакансії секретаря ради у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень відповідний сільський, селищний, міський голова не вніс на розгляд ради кандидатуру на посаду секретаря ради;

5) посада секретаря ради стає вакантною під час вакантності посади відповідного сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень.

У разі якщо рада не підтримала кандидатуру, внесену на її розгляд не менш як половиною депутатів від загального складу відповідної ради згідно з пунктом 2 цієї частини, наступну пропозицію щодо кандидатури секретаря ради вносить відповідний сільський, селищний, міський голова.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час її апеляційного перегляду, що рішенням Глухівської міської ради VII скликання від 25.08.2020 року № 527 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Глухівської міської ради ОСОБА_1 " повноваження секретаря Глухівської міської ради ОСОБА_1 достроково припинені.

03.09.2020 року Глухівська міська рада постановила рішення № 529 "Про введення в дію рішень міської ради призупинених міським головою".

Не погоджуючись із правомірністю вказаних рішень, позивачка 07.06.2021 року звернулась з позовом до суду.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення з позовом до суду поважними та поновлення такого строку, оскільки зміст поданої позивачкою заяви свідчив про те, що їй було відомо про оскаржувані рішення ще у 2020 році. Крім того, вказані рішення були оприлюднені на сайті Глухівської міської ради https://docs.hlukhiv-rada.gov.ua/index.php/rishenia-miskoi-rady/30-rishennya-miskoji-radi-2020-rik у серпні та вересні 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом визначеним частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України, публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що оскільки спір виник з приводу оскарження рішення міської ради про дострокове припинення повноважень секретаря Глухівської міської ради, тобто стосується звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.

Частиною першою статті 123 КАС України передбачено, що в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.11.2020 року по справі №9901/186/20.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Початок перебігу строків звернення до суду починається із часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З позовної заяви вбачається, що трудову книжку із записами про звільнення ОСОБА_1 отримала у грудні 2020 року, після чого вона зверталась до відповідача - 2 з проханням провести перевірку та виплатити належні згідно з законодавством виплати.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, позивачкою подано позовну заяву до суду лише у червні 2021 року, про що свідчить відбиток штемпеля вхідної кореспонденції Сумського окружного адміністративного суду та копія поштового конверта, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення з позовом до суду поважними та поновлення такого строку, оскільки зміст поданої позивачкою заяви свідчить про те, що їй було відомо про оскаржувані рішення ще у 2020 році.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Під час розгляду справи позивачкою не вказано поважних підстав пропуску строку звернення до суду із даними позовними вимогами.

При цьому у даному випадку законодавством не передбачено досудового порядку врегулювання спору, як передумови для застосування перебігу строків.

Доводи апелянтки про те, що вона вживала всі заходи захисту конституційних прав на працю, а тому не пропустила строк звернення до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки навіть з вказаних позивачкою обставин щодо дати отримання трудової книжки нею пропущено встановлений ч.5 ст.122 КАС України строк звернення до суду.

Відтак, зазначені позивачкою обставини, з якими вона пов`язує час пред`явлення нею позову, не можуть бути визнаними такими, які є об`єктивно непереборними, не залежали від її волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

При цьому позивачкою не наведено інших поважних причин пропуску строку звернення до суду, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та не підтверджені належними доказами.

У зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи позивачки про те, що вона не пропустила строки звернення до суду.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Perezde Rada Cavanilles v. Spain (Перез де Рада Каванілес проти Іспанії), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Osman v. the United Kingdom (Осман проти Сполученого Королівства), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Kreuz v. Poland (Круз проти Польщі), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування національними судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 07.10.2019 року по справі №826/8233/17 та від 11.12.2019 року по справі №826/19577/15.

З огляду на наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає у тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. У той же час, вказаних обставин позивачкою не наведено та судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевірив обставини справи, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 480/4868/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова