Справа № 640/36208/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року м. Київ № 640/36208/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ПП Спартак»
доприватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни
провизнання протиправними та скасування постанов,
В С Т А Н ОВ И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ПП Спартак» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, б. 51, каб. 1405, ) з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, б. 55, оф. 61, 62), у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №66706463;

- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 67589272;

- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 67589824.

Представник позивача - боржника у виконавчих провадженнях №66706463, №67589272, №67589824, вважає оскаржувані постанови про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження протиправними та такими, які підлягають скасуванню.

Так, представник позивача наголошує, що спірні постанови винесені в рамках кожного із вище зазначених виконавчих провадженнях, в той час як суми розміру мінімальних витрат є різними. Згідно інформації зазначеній в Автоматизованій системі виконавчих проваджень вбачається, що спірні постанови не надсилались сторонам ВП, та відсутні докази витрат на пересилання зазначених постанов в банк або інші місця. Представник позивача наголошує, що у спірних постановах відсутні розрахунки понесених витрат.

Вказане, на думку, представника позивача свідчить про те, що зазначені в спірних постановах суми є необґрунтованими та документально жодним чином не підтверджені, а відтак такі постанови підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач до суду направив відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову стверджує, що оскаржувані постанови винесені відповідно до чинного законодавства та не підлягають скасуванню. Постанова про стягнення виконавчого збору прийнята керуючись ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень та наказу МЮУ від 29.09.2016 №2830/5.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що чинне законодавство передбачає чіткий перелік того, що може бути віднесено до мінімальних втрат виконавчого провадження, а всі інші витрати є додатковими. Також, представник позивача стверджує, що розміри та види витрат мають бути зазначеними у відповідних постановах.

Також представник позивача наголошує, що з наданих відповідачем копій виконавчих проваджень №66706463, №67589272, №67589824 вбачається відсутність у спірних постановах інформації про те, які саме витрати були понесені приватним виконавцем, та відсутність будь-яких доказів мінімальних та додаткових витрат, які були зазначені відповідачем у відзиві.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

У провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни перебувало три виконавчі провадження, в яких боржником було Товариство з обмеженою відповідальністю «ПП Спартак», а стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерудпром Авто»:

№66706463, в рамках якого винесено наступні постанови:

- про відкриття виконавчого провадження від 30.11.2021;

- про стягнення з боржника основної винагороди від 30.11.2021 в розмірі 3100,00 грн.;

- про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 30.11.2021 в розмірі 700,00 грн.;

- про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 30.11.2021 у розмірі 2200,00 грн.;

- про арешт коштів боржника від 30.11.2021;

- про арешт майна боржника від 30.11.2021;

- про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2021.

№67589272, в рамках якого винесено наступні постанови:

- про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2021;

- про стягнення з боржника основної винагороди від 18.11.2021 в розмірі 1513,50 грн.;

- про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.11.2021 в розмірі 700,00 грн.;

- про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 18.11.2021 у розмірі 2200,00 грн.;

- про арешт коштів боржника від 18.11.2021;

- про арешт майна боржника від 18.11.2021;

- про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2021.

№67589824, в рамках якого винесено наступні постанови:

- про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2021;

- про стягнення з боржника основної винагороди від 18.11.2021 в розмірі 38 053,67 грн.;

- про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.11.2021 в розмірі 2000,00 грн.;

- про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 18.11.2021 у розмірі 7200,00 грн.;

- про арешт коштів боржника від 18.11.2021;

- про арешт майна боржника від 18.11.2021;

- про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2021.

Вважаючи постанови про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у виконавчих провадженнях №66706463, №67589272, №67589824 протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Частинами першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів (абзац другий частини третьої статті 42 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 42 Закону № 1404-VIII розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, відповідно до розділу І якого до витрат виконавчого провадження належить:

- виготовлення документів виконавчого провадження,

- пересилання документів виконавчого провадження,

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій,

- послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум,

- проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини,

- послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

- банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

- сплата судового збору.

- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

- інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Наказу № 2830/5 приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

З аналізу зазначених норм вбачається, що виконавець під час виконавчого провадження має право стягувати з боржника понесені витрати, пов`язані з організацією та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що розмір таких витрат має визначатись на підставі документів про закупівлю товарів та (або) послуг, а отже розмір понесених витрат виконавчого провадження має бути підтверджений відповідними документами про придбання товарів або послуг.

Суд погоджується з позицією відповідача, що у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження виконавець не повинен зазначати детальний розрахунок понесених витрат, а зазначає лише розмір усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Водночас, пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У даному випадку, приватний виконавець є особою, якій державою делеговано повноваження на примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, а тому відповідач є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою та другою вказаної статті визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно, суб`єкт владних повноважень має використовувати свої повноваження з метою, з якою вони були надано, з урахуванням принципу об`єктивності (обґрунтованості), тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; має здійснюватися своєчасно, тобто протягом розумного строку; безсторонньо, неупереджено, пропорційно; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виконавець, як суб`єкт владних повноважень, повинен довести правомірність свого рішення, тобто повинен надати відповідні докази на підтвердження понесених витрат у виконавчому провадженні.

Проте, у ході судового розгляду справи не надав жодних документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами реальність здійснених витрат у спірних виконавчих провадженнях та не підтверджено їх розмір, а тому постанови про їх стягнення з боржника є протиправними та підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.03.2021 №640/1612/20 (№К/9901/23062/20).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.ч.1, 3, 6, 7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз наведених вище по тексту норм права дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі 814/698/16.

Крім того, до суду необхідно надати і детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги разом із відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена, а також із доказами, які підтверджують здійснення відповідних витрат (у разі понесення таких).

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Таким чином, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Суд звертає увагу, що матеріали справи містять наступні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді представником позивача, а саме: договір про надання правової допомоги від 03.12.2021 №123, рахунок на оплату від 14.12.2021 №96, платіжне доручення від 15.12.2021 №424, акт надання послуг від 14.12.2021 №45.

На переконання суду, розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді представником позивача є співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Отже, заява представника позивача про розподіл судових витрат підлягає задоволенню, в сумі 5000 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Спартак» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, б. 51, каб. 1405, ) - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 30.11.2021 про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження №66706463.

Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна від 18.11.2021 про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 67589272.

Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна від 18.11.2021 про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 67589824.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, б. 55, оф. 61, 62) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Спартак» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, б. 51, каб. 1405, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2279,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Спартак» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, б. 51, каб. 1405, ) понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (01135, м. Київ, вул.. Златоустівська, б. 55, оф. 61, 62).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа