Справа № 640/1320/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року м. Київ №640/1320/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві Державної податкової служби України
провизнання протиправними та скасування рішень
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та Державної податкової служби України, у якому просив суд:

- визнати дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо прийняття Вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-67101У про донарахування єдиного внеску на суму 8761,79 грн. протиправними;

- визнати дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо прийняття Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 7 на суму 3964,18 грн. протиправними;

- визнати дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо прийняття Рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 7 на суму 510,00 грн. протиправними;

- визнати дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо прийняття Податкового повідомлення-рішення № 7 про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки на суму 680,00 грн. протиправними;

- визнати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-67101У про донарахування єдиного внеску на суму 8761,79 грн. протиправною та скасувати її;

- визнати Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 7 на суму 3964,18 грн. протиправним та скасувати його;

- визнати Рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 7 на суму 510,00 грн. протиправним та скасувати його;

- визнати податкове повідомлення-рішення № 7 про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017- 2018 роки на суму 680,00 грн. протиправним та скасувати його;

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо розгляду звернень та скарг гр. ОСОБА_1 на дії Головного управління ДПС у м. Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій Державної податкової служби України в частині не належного розгляду скарги позивача на дії уповноважених осіб Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Крім того, позивач вказував на протиправність висновків контролюючого органу, які викладені в акті від 05 серпня 2021 року №62296/Ж5/26-15-07-09-07/, на підставі яких й прийняті оскаржувані рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що висновки акту зроблені на підставі інформації, наявної в податкового органу та повністю відображають фактичні обставини, у зв`язку з чим, доводи позивача, наведені у позовній заяві жодним чином не спростовують таких висновків, а тому оскаржувані рішення є законними та правомірними.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій звернув увагу суду на той факт, що Державною податковою службою України скарга на дії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві розглянута поза межами строку, встановленого законодавством, у зв`язку з чим вважається задоволеною.

В той же час, зазначив, що висновки акту не відповідають нормам чинного законодавства, а також фактичним обставинам справи, зауважив, що питання щодо належної сплати позивачем ЄСВ вже було предметом розгляду в іншій справі №640/19516/20.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 17 листопада 2010 року отримав свідоцтво про реєстрацію фізичної особи підприємця Серія НОМЕР_1 .

В подальшому, 21 серпня 2012 року звернувся до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва з заявою про застосування спрощеної системи оподаткування з 01 жовтня 2012 року.

З метою переходу на спрощену систему оподаткування з 01 жовтня 2012 року позивач сплатив квитанціями №N099D51012 від 16.07.2012р. ; №62-2627 від 3 вересня 2012р.; №62-2641 від 3 вересня 2012р.; № 3810028 від 4 вересня 2012р.; №3810029 від 4 вересня 2012р. борг, який обліковувався за позивачем у контролюючому органі.

В період з 01 жовтня 2012 року позивач не здійснював підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим 30 вересня 2013 року ОСОБА_1 анулювано статус платника єдиного податку у зв`язку з не поданням звітності.

В подальшому, як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_2 , 01 серпня 2014 року ОСОБА_1 призвано на військову службу при мобілізації відповідно до Указу Президента України №607/2014 від 21 липня 2014 року, яку останній проходив до 28 вересня 2015 року та під час якої брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Також, як вбачається з трудової книжки позивача серія НОМЕР_3 , у період з 03 липня 2017 року по 02 березня 2018 року проходив службу осіб рядового та начальницького складу у Національній поліції України на посадах у Відділі воєнізованої охорони безпеки життя Департаменту поліції охорони.

Крім того, судом встановлено, що з 17 квітня 2018 року по 06 березня 2020 року позивач безперервно працював у ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти».

ОСОБА_1 12 вересня 2018 року звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з заявою про призначення позапланової документальної перевірки у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI та наказу від 12 липня 2021 року №5617-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , з питань дотримання платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 12.09.2018 та дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 12.09.2018 відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акту (довідки).

Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 12.07.2021 № 5617-п, виданого Головним управлінням ДПС у м. Києві, та письмове повідомлення від 12.07.2021 № 1102/6/26-15-07-09-07-27 направлено 12.07.2021 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на прохання платника податків на адресу для листування платника податків ОСОБА_1 . Відповідно до трекінг номеру листа 416 копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 12.07.2021 № 5617-п, виданого Головним управлінням ДПС у м. Києві, та письмове повідомлення від 12.07.2021 № 1102/6/26-15-07-09-07-27 вручено 20.07.2021.

Головним управлінням ДПС у м. Києві листом від 03.08.2021 № 21073/1/26-15-07-09- 07-27 направлено на податкову адресу платника податків ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , копію повідомлення від 12.07.2021 № 1102/6/26-15-07- 09-07-27 щодо початку проведення перевірки з копією наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 від 12.07.2021 № 5617-п, виданого Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Актом перевірки від 05 серпня 2021 року №62296/Ж5/26-15-07-09-07/ встановлено наступні порушення:

п. 2.1 плану перевірки встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки, чим порушено пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами і доповненнями.

п. 2.5 плану перевірки встановлено неподання звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014-2015 роки та несвоєчасне подання звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016 рік, чим порушено пункт 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року N 2464-VI зі змінами та доповненнями (п. 2.5 плану перевірки встановлено ненарахування та несплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8761,79грн., а саме за січень-грудень 2011 року в сумі 4010,30грн., за жовтень-грудень 2012 року в сумі 1169,40грн., за січень-вересень 2013 року в сумі 3582,09грн., чим порушено пункт 1 частини другої статті 6, абзац третій частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року N 2464-VI зі змінами та доповненнями).

Позивач звернувся до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві зі скаргою, яка датована 21 серпня 2021 року, на акт від 05 серпня 2021 року №62296/Ж5/26-15-07-09-07/.

Листом від 15 вересня 2021 року №8055/Т/99-00-07-009-02-09 Державна податкова служба України повідомила позивача про те, що скарги/заперечення на акт перевірки подаються до органу, який склав відповідний акт, а не до Державної податкової служби України. Також роз`яснено право позивача на оскарження рішень, які прийняті на підставі відповідних актів до Державної податкової служби України.

Позивач повторно листом від 22 вересня 2021 року звернувся до Державної податкової служби України з вимогою припинити порушення прав позивача, яке обґрунтовано тим, що належної відповіді у строк, передбачений пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України, позивач не отримав, а тому скарга від 21 серпня 2021 року вважається задоволеною.

Державна податкова служба України листом від 23 жовтня 2021 року повідомила позивача про той факт, що його скарга від 12 серпня 2021 року розглянута у відповідності до вимог чинного законодавства, і повторно роз`яснено про порядок оскарження висновків акту перевірки.

Крім того, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, яке було зазначено в якості отримувача копії скарги від 22 вересня 2021 року, листом від 13 жовтня 2021 року повідомило позивача про порядок оскарження висновків акту перевірки.

Позивач, вважаючи неналежною відповідь контролюючих органів, повторно звернувся до Державної податкової служби України та Головного управління Державної податкової служби у м. Києві з листом від 26 жовтня 2021 року, в якому просив задовольнити його скаргу на висновки акту перевірки та припинити порушувати його права.

Листом від 09 листопада 2021 року №10021/Т/99-00-07-09-02-09 Державна податкова служба України повідомила позивача про те, що лист подібного характеру вже розглянуто органом та надано ґрунтовану відповідь.

В свою чергу, Головне управління Державної податкової служби в м. Києві листом від 23 листопада 2021 року №35506/І/26-15-07-09-07-27 повідомило позивача про те, що позивач не звертався до Головного управління Державної податкової служби України в м. Києві з запереченнями на акт перевірки, жодних пояснень, додаткових документів не надавав, а тому Головним управлінням Державної податкової служби в м. Києві прийнято оскаржувані рішення.

ОСОБА_1 листом від 04 листопада 2021 року вкотре звернувся до Державної податкової служби України з листом про задоволення скарги на акт перевірки та припинення порушення його прав.

Листом від 29 листопада 2021 року №10740/Т/99-00-07-09-02-09 Державна податкова служба України повідомила позивача про те, що усі заяви позивача щодо заперечень на акт перевірки розглянуті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вважаючи рішення, прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві протиправними та бездіяльність Державної податкової служби України щодо неналежного розгляду скарги на акт перевірки протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка діяла до 17 жовтня 2013 року), Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина 11 статті 8 вказаного вище Закону).

Згідно положень пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Згідно з пункту 4 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 4 липня 2013 року № 406-VII, Пенсійний фонд України протягом десяти днів з дня набрання чинності цим Законом передає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, реєстр страхувальників станом на дату набрання чинності цим Законом. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, формує новий реєстр страхувальників на підставі даних, отриманих із Пенсійного фонду України, відомостей, отриманих із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також інформаційного фонду єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Так, частину 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №406-VII (406-18 ) від 04.07.2013, згідно якого, органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Отже, з 01 жовтня 2013 року функції адміністрування ЄСВ було передано він пенсійного органу до органу доходів і зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.01.2012 по 30.09.2012, з 01.10.2013 по 12.09.2018 платник податків перебував на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 Кодексу. За період з 01.01.2011 по 31.12.2011, з 01.10.2012 по 30.09.2013 платник податків перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиному податку.

Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів Звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску встановлено:

Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011-2015 роки не подано платником.

Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016-2018 роки подано платником 22.12.2020.

Головним управлінням ДПС у м. Києві направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та своєчасності подання звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період одержання доходів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з 01.01.2011 по 30.09.2013.

Відповідно до отриманої відповіді звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011-2013 роки платником податків не подавались та не визначалась база нарахування єдиного внеску за січень-грудень 2011 року, в сумі 4010,30 грн. та за жовтень-грудень 2012 року в сумі 1169,40грн., не нараховано єдиний внесок за січень-вересень 2013 року при здійсненні платником податків діяльності на спрощеній системі оподаткування у сумі 3582,09 грн.

Суд звертає увагу, що позивач не надавав до суду доказів оскарження суми єдиного соціального внеску, нарахованої пенсійним органом за 2011 - 2013 роки. Крім того, податковим органом надано відзив на позов, в якому також вказано, що станом на 31 грудня 2013 року у позивача була заборгованість з ЄСВ в розмірі 8761,79 грн., а також не надавав доказів її оскарження та/або скасування вимоги про її нарахування.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про правомірність дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-67101У про донарахування єдиного внеску на суму 8761,79 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 7 на суму 3964,18 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 7 на суму 510,00 грн., у зв`язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-67101У про донарахування єдиного внеску на суму 8761,79 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №7 на суму 3964,18 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 7 на суму 510,00 грн., прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві є правомірними та не підлягають скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині визнання дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № 7 про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки на суму 680,00 грн. протиправними та визнання податковим повідомленням-рішенням №7 про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017- 2018 роки на суму 680,00 грн. протиправним та скасування його, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 49.18.5 пункт 49.18 статті 49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-1V зі змінами та доповненнями податкова декларація про майновий стан і доходи подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 177.5 статті 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-IV фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до пункту 177.11 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-IV зі змінами та доповненнями, в редакції станом на 12.09.2018, фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. У разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

За наслідками перевірки встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки, чим порушено пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI.

В той же час, позивачем не надано жодного доказу на спростування даного факту, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № 7 про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки на суму 680,00 грн., а тому, позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7 про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017- 2018 роки на суму 680,00 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо розгляду звернень та скарг гр. ОСОБА_1 на дії Головного управління ДПС у м. Києві, суд наголошує на наступному.

Відповідно до пункту 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Підпунктом 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України визначено, що акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному пунктом 86.7 статті 86 ПК України порядку, розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок, яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях, та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 ПК України.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів регламентується статтею 56 ПК України, пунктом 56.1 статті 56 якого визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 56.3 статті 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пунктом 44.6 статті 44 ПК України) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Тобто, розгляд заперечень на акт перевірки відноситься до компетенції органу, який проводив перевірку, яким у даному випадку є Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, а не Державна податкова служба України, як помилково вважає позивач.

В той же час, позивачу неодноразово надавались роз`яснення щодо порядку подачі заперечень на акт перевірки листами Державної податкової служби України, а тому суд дійшов висновку про відсутність бездіяльності в діях Державної податкової служби України, відтак позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1-3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи, зокрема, позивача), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко