Справа № 160/13243/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 вересня 2022 року Справа 160/13243/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бухтіярова М.М., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання наказів незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій позивач просить:

-поновити строк на звернення із позовом, як пропущений з поважних причин;

-визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для виготовлення завідомо неправдивого документу «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.», - про переміщення солдата ОСОБА_1 , - до місця розташування РОПу 4-ї роти, - шляхом друку і проставлення на ньому відбитку гербової печатки в/ч НОМЕР_1 та підпису « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не уповноваженої особи гр-на ОСОБА_2 як командира в/ч НОМЕР_1 та подальшого його оголошення особовому складу розвідувального взводу;

- визнати незаконним «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.» про переміщення солдата ОСОБА_1 - до місця розташування РОПу 4-ї роти із проставленим на ньому відбитком гербової печатки в/ч НОМЕР_1 та підписом « ОСОБА_3 » не уповноваженої особи гр-на ОСОБА_2 - як командира в/ч НОМЕР_1 ;

- визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для складення документів службового розслідування з висновком, який завідомо не відповідав фактичним обставинам, - про «самовільне залишення військової частини» та «дезертирство» солдата ОСОБА_1 - через невиконання «Розпорядження №І47 від 22.05.2022р.» як законного розпорядження (наказу) командира в/ч НОМЕР_1 ;

- визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для складення і подання до ВП №5 Синельниківського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області заяви із завідомо не правдивими відомостями про «самовільне залишення військової частини» та «дезертирство» солдата ОСОБА_1 - через невиконання «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.» як законного розпорядження (наказу) командира в/ч НОМЕР_1 ;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 за червень і липень 2022року - суму грошового забезпечення, що складається з посадового окладу і премії встановленого розміру та 30 тис.грн. додаткової винагороди;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних призначень на користь солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 )20 тис.грн. відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій і поширення завідомо не правдивих відомостей про «самовільне залишення військової частини» та «дезертирство» - через невиконання завідомо неправдивого документу «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.».

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2022 цій позовній заяві присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/13243/22 та дана адміністративна справа розподілена судді Бухтіяровій М.М.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Проте, в порушення вимог п.2 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві не зазначено офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача, оскільки це обов`язкові реквізити позовної заяви.

Також, відповідно до ч.1, п.4, п.5. 9 ч.5 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч.1 ст.5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

При цьому, предметом оскарження до адміністративного суду у розумінні ч.1 ст. 5 КАС України можуть бути рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а позовні вимоги про зобов`язання вказаного суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є способом поновлення порушених прав позивача, які мають бути похідними від основної вимоги про визнання протиправним відповідного рішення, дій чи бездіяльності відповідача.

Суд зазначає, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України. Цей обов`язок не може бути перекладено на суд, оскільки саме позивач є зацікавленим в ефективному захисті своїх прав та ефективному здійснені судочинства за його позовною заявою.

Як слідує з позовних вимог, позивач просить суд визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для виготовлення завідомо неправдивого документу «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.», - про переміщення солдата ОСОБА_1 , - до місця розташування РОПу 4-ї роти, - шляхом друку і проставлення на ньому відбитку гербової печатки в/ч НОМЕР_1 та підпису « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не уповноваженої особи гр-на ОСОБА_2 як командира в/ч НОМЕР_1 та подальшого його оголошення особовому складу розвідувального взводу; визнати незаконним «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.» про переміщення солдата ОСОБА_1 - до місця розташування РОПу 4-ї роти із проставленим на ньому відбитком гербової печатки в/ч НОМЕР_1 та підписом « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не уповноваженої особи гр-на ОСОБА_2 - як командира в/ч НОМЕР_1 ;визнати неправомірними діями створення в в/ч НОМЕР_1 умов для складення документів службового розслідування з висновком, який завідомо не відповідав фактичним обставинам, - про «самовільне залишення військової частини» та «дезертирство» солдата ОСОБА_1 - через невиконання «Розпорядження №І47 від 22.05.2022р.» як законного розпорядження (наказу) командира в/ч НОМЕР_1 та щодо створення в в/ч НОМЕР_1 умов для складення і подання до ВП №5 Синельниківського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області заяви із завідомо не правдивими відомостями про «самовільне залишення військової частини» та «дезертирство» солдата ОСОБА_1 - через невиконання «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.» як законного розпорядження (наказу) командира в/ч НОМЕР_1 , однак обрані позивачем у позові способи захисту порушеного права не відповідають способам захисту порушеного права, які встановлені ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, за положення ч. 1 ст. 5 КАС України не передбачають такої форми позовних вимог як визнання «неправомірними» діями.

Крім того, позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії також заявлені без дотримання вимог ч.1 ст.5 КАС України.

Так, прохаючи суд зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 за червень і липень 2022 року суму грошового забезпечення, що складається з посадового окладу і премії встановленого розміру та 30 тис.грн. додаткової винагороди, позивачем взагалі не зазначено дій (рішення), з якими не погоджується, або бездіяльності, яку вважає протиправною, отже такі вимоги є неконкретизованими.

Наведене унеможливлює чітко ідентифікувати, яких саме дій (бездіяльності) відповідача стосуються заявлені позовні вимоги, що, в свою чергу, свідчить про абстрактність та невизначеність цих позовних вимог, тому є необхідність в їх конкретизації.

Водночас, суд позбавлений можливості визначати зміст позовних вимог замість позивача на власний розсуд.

За наведених обставин, позивачу слід подати уточнену позовну заяву, в якій зазначити офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача, із зазначенням у прохальній частині позову позовних вимог із способом захисту порушеного права позивача, які встановлені ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України; та в якій викласти позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії у відповідності до ч.1 ст.5 КАС України, а також подати копію цієї позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.

Згідно п.3 ч.5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, у тому числі, зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Із змісту позовних вимог позивач просить суд стягнути з в/ч НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних призначень на користь солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 20 тис. грн. відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій і поширення завідомо не правдивих відомостей про «самовільне залишення військової частини» та «дезертирство» - через невиконання завідомо неправдивого документу «Розпорядження №147 від 22.05.2022р.».

Проте, позивачем не надано та не наведено у позовній заяві обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.

Також, ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У позові позивачем зазначено, що у період з 07.06.2022 по 01.08.2022 із посиланням на невиконання розпорядження №147 від 22.05.2022 відповідачем вчинено ряд незаконних дій з метою порушення права та законних інтересів позивача шляхом ініціювання винесення наказів «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 за період з 01.06.2022р. по 30.06.2022 року», «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовця в/с НОМЕР_1 за період з 01.07.2022р. по 31.07.2022 року» та інших наказів, згідно з яких позивачу за червень та липень 2022 року не було виплачено грошового утримання.

Однак, доказів на підтвердження зазначених обставин позивач не надав суду.

Суд зазначає, що за змістом ч.1 ст. 9, ч.1 ст.77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Диспозиція частини першої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України чітко передбачає право учасника справи подати клопотання про витребування доказів, у разі неможливості самостійно надати докази.

Однак, позивачем не обґрунтовано неможливість самостійного надання відповідних доказів.

Крім цього, відповідно до п.5 ч.1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно із ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як слідує з позовних вимог, вони витікають з незгоди позивача з розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 №147 від 22.05.2022, однак з цим позовом позивач звернувся лише 30.08.2022 згідно із штемпелем суду, тобто із пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем у позовних вимогах заявлено клопотання про поновлення строку звернення із позовом з поважних причин.

На обґрунтування вказаного клопотання позивачем зазначено про те, що про факт порушення його права, тобто про виникнення самого права на позов, дізнався випадково 04.08.2022, оскільки за своїм службовим положенням не мав доступу до тексту наказу про призначення м-ра Акуліча командиром в/ч НОМЕР_1 .

Розглянувши клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення із позовом, суд доходить висновку про наступне.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

При цьому, у визначенні моменту виникнення права на позов має значення, коли особа дізналася про факт порушення свого права, інтересу або коли саме вона повинна була дізнатись про це, і обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Водночас, вжиття конструкції «повинен був дізнатись» в розумінні статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Наведені ж позивачем доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення із позовом не можуть бути визнані поважними, оскільки із змісту доданих до позову документів судом встановлено, що наведені докази, на які позивач посилається як на поважність причин пропуску строку звернення до суду, відсутні.

Крім того, такі обставини не можуть свідчити про існування об`єктивних, поважних та непереборних причин, що зумовили несвоєчасне звернення позивача до суду із позовом щодо оскарження дій відповідача у спосіб, що заявлений, зважаючи також на те, що грошове забезпечення військовослужбовців є щомісячними платежами і позивачу достеменно було відомо порушення його прав щодо виплати грошового забезпечення не у повному обсязі з місяця не доплати.

З огляду на викладене, клопотання про поновлення строку звернення із позовом не містить поважних причин пропуску такого строку та належних доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду, тобто позивачем не доведено пропуск звернення до суду з поважних причин, тому таке клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, позивачеві слід подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для поновлення строку, з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на те, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне залишити цю позовну заяву без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення із позовом відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання наказів незаконними, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду:

- уточненої позовної заяви, в якій зазначити офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача, із зазначенням у прохальній частині позову позовних вимог із способом захисту порушеного права позивача, які встановлені ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України; та викласти позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії у відповідності до ч.1 ст.5 КАС України, а також подати копію цієї позовної заяви відповідно до кількості учасників справи;

- обґрунтованого розрахунку суми, що стягується;

- доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для поновлення строку з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Бухтіярова