Справа № 480/13847/21
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до - Військової частини НОМЕР_1 ,
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
СУТЬ СПОРУ. ПОЗИЦІЯ СТОРІН.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2018 рік включно, в кількості 42 дні, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 01.10.2018; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 26.09.2016 позивач є учасником бойових дій, який відповідно до ч. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на додаткову відпустку строком 14 днів на рік. Під час проходження служби з 2016 по 2018 рік така відпустка не надавалась позивачу. При звільненні зі служби 01.12.2018 позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористані додаткові відпустки, чим було порушено права позивача.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відзив мотивований тим, що при звільненні позивача у відповідача були відсутні законні підстави виплачувати позивачу компенсацію за невикористані додаткові соціальні відпустки, оскільки позивач не набув права на отримання такої компенсації. Зазначає, що з 18.03.2014 і по даний час в Україні діє особливий період, під час якого, відповідно ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" припиняється надання додаткових соціальних відпусток учасникам бойових дій у кількості 14 календарних днів на рік. Крім того, вказує, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів, передбачена ст. 16-2 Закону України Про відпустки, учасникам бойових дій, не відноситься до щорічних відпусток, а тому у відповідності до Закону України "Про відпустки" компенсації при звільненні не підлягає.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив суд відхилити відзив відповідача та задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому в особи виникає таке право, відпустка переноситься на інший період і особа не втрачає самого права на надану соціальну гарантію, яка може бути реалізована в один із двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду; 2) грошова компенсація відпустки.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЯКІ ВЧИНЯЛИСЬ СУДОМ.
22.12.2021 судом постановлено ухвалу про відкриття спрощеного провадження без повідомленням сторін.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
01.10.2015 між позивачем та Міністерством оборони України було укладено контракт про проходження військової служби строком на три роки (а.с. 7-8).
26.09.2016 позивач набув статусу учасника бойових дій (а.с. 6).
01.10.2018 позивача звільнено з військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 9).
18.11.2021 Міністерством оборони України, відповідно до звернення позивача від 11.11.2021 до В/Ч НОМЕР_1 , надано відповідь, в якій зазначено, що оскільки роз`яснень з даного питання на момент звільнення позивача не надходило, то розрахунки по додатковим відпусткам не проводились (а.с. 10).
На переконання позивача, відповідач при звільненні позивача зі служби протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за 42 дні невикористаної додаткової відпустки (з розрахунку 14 днів х 3 роки).
Оскільки відповідачем на час виключення позивача зі списків особового складу не було проведено з позивачем розрахунок щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпусток, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з даним позовом.
МОТИВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Отже, основне питання у даному спорі є те, чи правомірно діяв відповідач не виплативши позивачу при звільненні грошову компенсацію за всі дні невикористаної додаткової щорічної відпустки. Відповідаючи на вказане питання, суд зазначає, що відповідач діяв неправомірно.
Як вже зазначалось, судом встановлено, що позивач отримав у 2016 році статус учасника бойових дій.
Згідно п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" N 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону N 504/96-ВР учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" N 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім п. 14 ст. 10-1 Закону N 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Згідно зі ст. 1 Закону N 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом президента України від 17.03.2014 N 303 оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Тому з 18.03.2014 і по даний час особливий період триває.
Відповідно до п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 N 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства України, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
При цьому, суд звертає увагу, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо та жодним чином не впливає на суть цього права.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців зі служби їм повинна виплачуватися грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки. Невиплата ж грошової компенсації за невикористані дні відпустки порушує право позивача на мирне володіння своїм майном. При цьому, суд зауважує, що сам факт неможливості надання відповідачем відпустки без рівноцінної її заміни грошовою компенсацією суперечить самій суті права.
Враховуючи той факт, що відповідач при звільненні позивача зі служби не нарахував та не виплатив позивачу, як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористаної додаткової соціальної відпустки, за 2016, 2017, 2018 роки, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка не відповідає критеріям правомірності, встановленими ч. 2 ст. 2 КАС України.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вимога позивача щодо визначення конкретної кількості днів відпустки, є необґрунтованою, оскільки зазначена кількість днів, а саме 42, розраховується відповідним кадровим підрозділом відповідача, на підставі наявних у нього даних відносно позивача, пропорційно до відпрацьованого часу служби, з розрахуванням дати отримання статусу учасника бойових дій. Відповідачем конкретна кількість днів відпустки не спростовувалась, а взагалі заперечувалось право позивача на отримання грошової компенсації, що і було предметом дослідження по даній справі Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 рік по 2018 рік включно, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 жовтня 2018 року.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) грошову компенсацію відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік включно, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.10.2018.
4. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
5. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено та підписано суддею 05.09.2022.

Суддя А.І. Сидорук