Справа № 640/5894/22
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5894/22 Суддя першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії в розмірі 95% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Управління державної охорони України від 16 грудня 2021 року №2/6-1888 без обмеження максимального розміру пенсії;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію в розмірі 95% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Управління державної охорони України від 16 грудня 2021 року №2/6-1888 без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 лютого 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії в Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки Управління державної охорони України від 16 грудня 2021 року №2/6-1888;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати Шиянову пенсію підставі довідки Управління державної охорони України від 16 грудня 2021 року №2/6-1888 з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 лютого 2020 року;

- відмовлено в іншій частині адміністративного позиву.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулись із апеляційними скаргами, в якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у и відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії без обмеження максимального розміру пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати пенсію на підставі довідки УДО від 16.12.2021 року № 2/6-1888 без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат з 01.02.2020 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернуто апелянту.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовляючи листом у перерахунку пенсії позивачу на підставі отриманої довідки, діяв з порушенням вимог законодавства України, втім, в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію у розмірі 95 % грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром вважає такі вимоги передчасними.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в частині необхідності здійснення перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки УДО, втім не погоджується з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині обмеження максимального розміру пенсії, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році - серії НОМЕР_1 від 21 квітня 1998 року, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 28 грудня 2021 року про здійснення перерахунку пенсії у розмірі 95% від суми грошового забезпечення та виплату її без обмежень максимального розміру з 01 лютого 2020 року.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач в листі від 28 січня 2022 року №2659-39558/111-02/8-2600/22 повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначену уповноваженим органом як звільнений зі служби 12 серпня 2001 року з посади заступника начальника Управління державної охорони України; пенсію обчислено із розрахунку 95% сум грошового забезпечення за 36 років вислуги; перерахунок пенсії з 01 червня 2016 року позивачу проведено у 2017 році згідно із постанови Кабінету Міністрів від 19 жовтня 2016 року №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» на підставі довідки про розмір грошового забезпечення на 01 травня 2016 року; на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відповідачем проводився перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року на підставі довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 березня 2018 року, але, враховуючи, що посаду яку займав позивач на день звільнення з військової служби визначається постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу», відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії; на даний час повідомлення Мінсоцполітики про підстави для проведення перерахунку пенсій з 01 січня 2020 року до ГУ ПФУ в м. Києві не надходили; підстави для проведення перерахунку пенсії позивача згідно наданих довідок відсутні.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів наголошує, що позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції виключно у межах відмови у задоволенні позовних вимог щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, у зв`язку з чим рішення суду підлягає перегляду саме в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні даної позовної вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено, що пенсія позивача була обмежена максимальним розміром, втім такий висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.01.2022 року, позивачу регулярно проводився перерахунок пенсії, так, станом на 01.01.2007 року основний розмір пенсії складав 12 535,18 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії - 12 541,38 грн.; з 01.06.2016 року основний розмір пенсії складав 31 122,67 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії - 12 649,78 грн.; з 01.01.2020 року основний розмір пенсії складав 33 122,67 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії - 19 340 грн. (а.с.17-18).

Обмеження пенсії ОСОБА_1 вбачається також із наявних у матеріалах справи копій розрахунків за вислугу років (станом на 31.12.2017 року, 01.01.2018 року, 01.01.2019 року, 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 28.12.2021 року),отже з метою належного захисту права позивача суду першої інстанції необхідно було надати правову оцінку діям відповідача щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 .

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Верховним Судом у справі № 400/2085/19 наголошено, що оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 р. у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону , передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, та з урахуванням висновків Верховного суду, викладеного у постанові від 16.12.2021 року, колегія суддів приходить до висновку, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI, у зв`язку з чим обмеження Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві максимального розміру пенсії ОСОБА_1 право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Відповідно до 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 травня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 травня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії в Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки Управління державної охорони України від 16 грудня 2021 року №2/6-1888 без обмеження максимального розміру пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати Шиянову пенсію підставі довідки Управління державної охорони України від 16 грудня 2021 року №2/6-1888 без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 лютого 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст виготовлено 01 вересня 2022 року.