Справа № 520/18989/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 р. Справа № 520/18989/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 (ухвалене суддею Біленським О.О.) по справі № 520/18989/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області (м. Ізюм) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 31.05.2021 р. № 9625/20-40-24-08-10; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 10.08.2021 р. № Ф-84949-13.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р. відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р. та прийняти рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ДПС (Ізюмська ДПІ, м. Ізюм) з 23.02.2015 р. по 27.09.2019 р. та здійснював свою діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності: з 01.04.2015 р. по 01.04.2016 р. (2 група, ставка 20); з 01.04.2016 р. по 31.12.2015 р. (3 група, ставка 4); з 01.01.2016 р. по 27.09.2019 р. (3 група, ставка 5).

Рішенням контролюючого органу № 9625/20-40-24-08-10 від 31.05.2021 р. до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 2280,67 грн. та нараховано пеню в розмірі 876,65 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ.

10.08.2021 р. відповідачем сформовано вимогу № Ф-84949-13 про сплату боргу (недоїмки) на суму 3157,32 грн.

Не погоджуючись з рішенням та вимогою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та вимога не підлягають скасуванню, у зв`язку з тим, що за рахунок сум єдиного внеску, які вносилися позивачем щомісячно, відповідачем погашалися суми недоїмки у порядку календарної черговості їх виникнення, що у свою чергу унеможливлювало їх зарахування в тому місяці, в якому їх було сплачено та що в подальшому призвело до порушення строків сплати єдиного внеску протягом 2015 року, І-ІУ кварталу 2016 року, I-IІІ кварталу 2019 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом № 2464-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п. п. 2, 3 ч. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI встановлено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абз. 1 п. 1, п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в т.ч. адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Абзацом 1 частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону України № 2464 встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закон, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно із ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 499 (в подальшому Інструкція № 499), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкція № 499, якщо платники, зазначені у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) і 5 частини першої статті 4 Закону, мають основне місце роботи, то такі платники звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за них у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи - підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Стаття 25 Закону 2464-VI встановлює заходи впливу та стягнення в разі недотримання платником обов`язку щодо сплати єдиного внеску.

Згідно із ч. 3 ст. 25 Закону 2464-VI, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Судовим розглядом встановлено, що за період з 23.02.2015 р. по 31.12.2019 р. самостійно нараховано до сплати єдиний внесок що підтверджується звітами про суми нарахування доходу застрахованих осіб.

Згідно із квитанціями, копії яких знаходяться в матеріалах справи, позивачем сплачувався ЄСВ за кожний місяць до 20 числа, тобто, в строки передбачені чинним законодавством.

Таким чином, відомостями Головного управління Пенсійного фонду України про сплату ЄСВ фізичною особою-підприємцем, яка забезпечує себе роботою самостійно) підтверджується, що ОСОБА_1 за 2015 рік сплачено 3227,95 грн., за 2016 рік сплачено 2821,50 грн., за 2017 рік сплачено 8955,42 грн., за 2018 рік сплачено 10714,42 грн.; за 2018 рік сплачено 7371,54 грн., за 2019 рік сплачено 11072,72 грн., донарахувань за результатами перевірки сплати не було, тобто, за період з 24.04.2015 р. по 19.09.2017 р. ЄСВ сплачено у повному обсязі та без порушення строків.

Проте, рішенням ГУ ДПС у Харківській області № 9625/20-40-24-08-10 від 31.05.2021 р. до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, який позивачем сплачено, у зв`язку з чим вказане рішення не обґрунтоване та підлягає скасуванню.

Крім того, в оскаржуваних рішенні та вимозі відповідача контролюючим органом до позивача застосовано штраф та нараховано пеню за відсутності суми недоїмки, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 25 Закону № 2464-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р. та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити, скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області (м. Ізюм) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 31.05.2021 р. № 9625/20-40-24-08-10 та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 10.08.2021 р. № Ф-84949-13.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 908 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн., а всього 2270 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 77, 132, 134, 139, 243, 252, 272, 286, 308, 315, 316, 317, 322 , 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р. по справі № 520/18989/21 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 9625/20-40-24-08-10 від 31.05.2021 р.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-84949-13 від 10.08.2021 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні, а всього 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова