Справа № 826/15562/18
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року м. Київ № 826/15562/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2018 № .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням суду визнано, що у позивача відсутній податковий борг, тоді як відповідач протиправно з тих самих підстав провів повторну перевірку та прийняв нове податкове повідомлення-рішення з тих самих підстав.

Відповідач проти позовних вимог заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що перевіркою встановлено, що позивачем не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік з отриманого доходу у вигляді анульованого боргу.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вважає необґрунтованими викладені відповідачем у відзиві доводи та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 подав до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, де задекларовано отриманий дохід у вигляді додаткового блага на загальну суму 1292640,09 гривень та визначено суму зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 219505,22 гривень.

У зв`язку з несплатою у встановлені строки самостійно задекларованого зобов`язання податковим органом прийнято податкову вимогу від 25.09.2015 № 12218-23, де визначено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету - 219 505,22 гривень.

На підставі зазначеної вимоги контролюючий орган звернувся до суду з позовною заявою про стягнення визначеної заборгованості (адміністративна справа № 826/10804/16).

Під час судового розгляду адміністративної справи про стягнення податкового боргу ОСОБА_1 подає уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік. Згідно даних контролюючого органу уточнена податкова декларація зареєстрована 17.07.2017 за № .

У зазначеній декларації ОСОБА_1 зменшив задекларований дохід на суму 1292640,09 гривень та, відповідно, зменшено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 219505,22 гривень.

З огляду на викладене, у зв`язку з поданням уточненої податкової декларації, податковим органом було відкликано податкову вимогу від 25.09.2015 № 12218-23. У подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 по справі № 826/10804/16 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 219505,22 гривень.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету з отриманого доходу у вигляді додаткового блага за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 18.06.2018 № 2738/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , яким встановлено, що ОСОБА_1 занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2014 рік на суму 1292640,09 гривень та, відповідно, занижено суму податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 219505,22 гривень, у зв`язку з чим порушено підпункт «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акту Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на суму 219505,22 гривень, а також нараховано штрафні санкції у розмірі 54876,31 гривень.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що не відповідає податковому законодавству та підлягає скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду, були частково порушені з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації;

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.10.2010 у справі № 2-7024/10 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 129970,65 доларів США, несплачені відсотки - 27250,44 доларів США, сума пені - 684143,92 гривень, штрафні санкції - 75,00 гривень. Загальна сума боргу становить 1246920,46 гривень, пені та штрафів - 684218,92 гривень.

У подальшому між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено додатковий договір від 10.10.2014 № 2 до кредитного договору № CNL-005/056/2007 від 25.04.2007, в якому сторони домовились, що ОСОБА_1 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 870000,00 гривень, а кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 1292640,09 гривень, а позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання в повному обсязі.

Пунктом 3.4 зазначеної Додаткової угоди позичальник підтверджує, що кредитор повідомив йому про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Отже, у 2014 році позивач отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) заборгованості за кредитним договором. Тому, на підставі підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України у 2015 році у нього виник обов`язок подати до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи, вказавши в ній суму доходу, нарахованого на його користь у вигляді прощених боргових зобов`язань та суми податку на цей дохід.

При цьому, як свідчить копія Додаткової угоди щодо припинення зобов`язань, укладаючи таку угоду, позивачу був повідомлений про виникнення такого обов`язку. Проте всупереч вимог законодавства декларацію не подав. У зв`язку з цим податковим органом було застосовано штрафні санкції за неподання декларації.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 по справі № 826/10804/16, яким встановлено відсутність податкового боргу, оскільки на той час у позивача дійсно був відсутній податковий борг з огляду на те, що згідно уточнюючої декларації ним не було задекларовано суму прощеного боргу.

Водночас, питання правомірності невключення позивачем до річного доходу суми прощеного боргу у зазначеному рішення жодним чином не досліджувалось, а вже було предметом документальної перевірки, на підставі якого податковим органом прийнято оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення.

Суд звертає увагу, що доводи позивача про повторне проведення перевірки з тих самих питань та повторне прийняття податкового повідомлення-рішення не відповідають дійсності, оскільки податкова вимога була відкликана податковим органом виключно на підставі уточнюючого розрахунку, який був самостійно поданий позивачем. Вже після подання такого уточнюючого розрахунку, в межах строку, встановленого статтею 102 Податкового кодексу України, податковим органом проведено перевірку спірного періоду та встановлено порушення щодо сплати податку на доходи фізичних осіб.

Варто зазначити, що відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Суд зазначає, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. Разом з тим, суми процентів або пені, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів або пені, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015.

Це уточнення не змінило регулювання, а лише конкретизувало дійсний зміст наведеної норми. Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані суми процентів, пені, штрафів тощо.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 826/6780/16 та від 10.06.2020 у справі № 818/1339/16.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що сума прощеного (анульованого) боргу є доходом особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в порядку пункту167.1 статті167 і пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України лише в частині суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту.

При цьому анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за штрафними санкціями та пенею не є фактичним отриманням доходу в розумінні Податкового кодексу України та не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин абзац "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України у системному зв`язку з абзацом "б" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 і підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, та приходить до висновку, що борг у вигляді штрафних санкцій та пені за кредитним договором, прощений кредитором, не є додатковим благом, з якого боржник повинен сплатити податок у розумінні абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

При цьому, сума прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту є доходом особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо розповсюдження на спірні правовідносини вимог пункту 8 підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України, відповідно до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Так, відповідно до абзацу 2 вказаної норми дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Враховуючи, що договір про припинення зобов`язань укладений позивачем з банком у 2014 році, до спірних правовідносин дія пункту 8 підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України не застосовується.

Крім того, обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб виник у позивача з моменту укладення договору про прощення заборгованості (жовтень 2014 року). Вищевказана норма була внесена до Податкового кодексу Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" № 321-VIII від 09.04.2015 та діє з 07.05.2015.

Таким чином, сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб повинна бути нарахована позивачу, виходячи виключно із суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту, що встановлена рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.10.2010 у справі № 2-7024/10 - 129970,65 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1030797,22 гривень, з урахуванням погашених боргових зобов`язань відповідно до умов Додаткової угоди у розмірі 870000,00 гривень.

Отже, сума прощеного боргу становить 1030797,22 - 870000,00 = 160797,22 гривень, з огляду на що позивач мав визначити зобов`язання з податку на додану вартість: 12180,00 гривень х 15% = 1827,00 гривень та (160797,22 гривень - 12180,00 гривень) х 17% = 22292,58 гривень, загальний розмір - 24119,58 гривень. При цьому, сума штрафних санкцій у податковому повідомленні-рішенні має дорівнювати 24119,58 х 25% = 6029,90 гривень.

Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 195385,64 гривень податкового зобов`язання та 48846,41 гривень штрафних санкцій.

Керуючись статтями 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.08.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 195385 (сто дев`яносто п`ять тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 64 копійки податкового зобов`язання, а також 48846 (сорок вісім тисяч вісімсот сорок шість) гривень 41 копійка штрафних санкцій.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) гривні 32 копійки.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов