Справа № 320/10463/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року м. Київ № 320/10463/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до1. Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 2. Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:

«Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати мені грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Стягнути з відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 21464,50 грн. (двадцять олна тисяча чотириста шістдесят чотири тисячі гривень 50 коп.)».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 адміністративну справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2021, адміністративний позов №320/10463/21 передано судді Каракашьяну С.К.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.02.2022 залучено до участі у справі №320/10463/21 в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). Розгляд справи розпочато спочатку.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звільняючись з військової служби, у позивача виникле право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, проте така виплата на дату звернення до суду не проведена.

Відповідач-1 (Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що позивач під час служби забезпечувався речовим майном з військової частини НОМЕР_2 НГУ, довідку від 25.05.2020 № 128 про вартість речового майна, що належить до видачі, отримував у військовій частині НОМЕР_2 НГУ, тому публічно-правові відносини щодо забезпечення речовим майном (компенсація за неотримане речове майно) між позивачем та відповідачем існували виключно через військову частину НОМЕР_2 НГУ.

Відповідачем-2 (Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України) відзиву не подано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно витягу з наказу начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 01.04.2020 №67 (по стройовій частині) припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 .

На день виключення зі списків особового складу військової частини позивачу не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, що належить до видачі та не надано довідку про вартість такого майна, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 за №797/30665 (Інструкція №475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно». Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки №128 від 25.05.2020, що видана Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України, про вартість речового майна, що належить до видачі прапорщику ОСОБА_1 , загальна вартість такого майна становить 21464,50 грн.

Отже, враховуючи те, що позивач набув права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у день виключення зі списків особового складу військової частини, доказів проведеного розрахунку вартості речового майна на суму 214646,50 грн. відповідачами під час розгляду даної справи не надано, суд вважає, що наявна протиправна бездіяльність щодо проведення виплати позивачу у день виключення зі списків військової частини (01.04.2020) грошової компенсації за неотримане речове майно.

При цьому, суд враховує обставини, викладені у відзиві Військової частини НОМЕР_1 .

Зокрема, відповідач-1 зазначає, наказом командувача Національної гвардії України від 27.11.2014 №460 «Про організацію матеріально-технічного, квартирно-експлуатаційного та медичного забезпечення окремих загонів спеціального призначення» (наказ № 460) передбачено, що окремий загін Північного територіального управління забезпечується матеріально-технічним, квартирно-експлуатаційним та медичним забезпеченням через військову частину на території якої він розташований, а саме - військову частину НОМЕР_2 НГУ.

З метою впорядкування речового забезпечення військовослужбовці та на виконання вимог наказу № 460 начальником Північного Київського територіального управління Національної гвардії України було видано розпорядження (телеграма 954) від 17.02.2020 № 1/27-954, яким було прикріплено на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 -військовослужбовців та працівників окремого загону спеціального призначення Омега.

Відповідач-1 вказує, позивач під час служби забезпечувався речовим майном з військової частини НОМЕР_2 НГУ, довідку від 25.05.2020 № 128 про вартість речового майна, що належить до видачі, отримував у військовій частині НОМЕР_2 НГУ, тому публічно-правові відносини щодо забезпечення речовим майном (компенсація за неотримане речове майно) між позивачем та відповідачем існували виключно через військову частину НОМЕР_2 НГУ.

З наведено вбачається, грошова компенсація вартості неотриманого речового майна підлягає стягненню саме з Військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене у сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу витрат на грошову компенсацію витрат на правову допомогу, суд вказує наступне.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАСУ у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, між адвокатом Дорош Сергієм Петровичем та ОСОБА_2 укладений договір №049/2207/21 про надання правничої допомоги від 22.07.2021.

Згідно додаткової угоди №1 від 22.7.2021 до Договору №049/2207/21 від 22.7.2021 сторони Договору про надання правової (юридичної) допомоги від 22.07.2021, уклали цю Угоду про наступне: на виконання п. 1.4.3 1.4.4 Договору дійшли згоди про умови та порядок оплати гонорару адвоката за підготовку та участь у розгляді позову про стягнення заборгованості по грошовій компенсації за нестримане речове майно при звільненні з військової служби:

1. Гонорар у розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) сплачується у якості попередньої оплати.

2. Згідно цієї додаткової угоди надаються наступні послуги: підготовка та подання процесуальних документів (запити, відповіді, заперечення та інші) по суті справи під час вчинення досудового врегулювання спору; представництво інтересів Замовника у судах, військовій частині НОМЕР_2 та контролюючих органах.

3. Факт та обсяг виконаних робіт може підтверджуватись узгодженими Сторонами Договору правочинами.

4. Факт проведення розрахунків між Сторонами підтверджується документом (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів Виконавцем від Замовника.

Згідно прибуткового касового ордеру №049/0208/21 від 02.08.2021 ОСОБА_1 за договором №049/2207/21 від 22.07.2021, додатковою угодою №1 до Договору сплачено 2000 грн.

Суд враховує, що спростувань та обґрунтованих заперечень щодо судових витрат відповідачами надано не було.

Надаючи оцінку обґрунтованості витрат на правничу допомогу, суд вважає, що, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідачів, а також встановлення умовами договору про надання правової допомоги фіксований розмір гонорару адвоката, вартість наданих послуг в сумі 2000 грн. є обґрунтованою, співмірною та пропорційною.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно на суму 21464,50 грн., відповідно до довідки №128 від 25.05.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 21464,50 грн. (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 50 коп.), відповідно до довідки №128 від 25.05.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян