Справа № 440/7084/22
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06 вересня 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/7084/22

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Слободянюк Н.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС в Полтавській області про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 122, частини другої статті 160 та частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві спосіб усунення недоліку шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: належним чином засвідчених копій паспорта позивача та довідки про присвоєння йому ідентифікаційного номера (за наявності) та копій цих документів відповідно до кількості учасників справи; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом з доказами поважності причин його пропуску.

Від представника позивача до суду надійшли: належним чином засвідчені копії паспорта позивача та довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера, а також заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із цим позовом.

Таким чином, позивачем усунено невідповідність позовної заяви вимогам частини другої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку заяві про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до суду з цим позовом становить шість місяців, який відповідно до частини другої статті 122 КАС України обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, було предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), де Верховний Суд зазначив, що "для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Судом встановлено, що позивачем заявлена вимога про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС в Полтавській області про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення /пункт 42.4 статті 42 ПК України/.

Судом встановлено, що рішення про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року супровідним листом ГУ ДФС у Полтавській області №1048/16-31-56-17-24 від 28 травня 2019 року надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернуто до контролюючого органу із відміткою відділення поштового зв`язку від червня 2019 року "за закінченням терміну зберігання" .

В силу наведених норм оскаржуване рішення вважається врученим позивачу в червні 2019 року, а відтак шестимісячний строк звернення до суду розпочався не пізніше липня 2019 року та закінчився у грудні 2019 року.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року - 19 серпня 2022 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду, тобто із пропущенням шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем зазначено, що шестимісячний строк звернення до суду із цим позовом закінчився 03 лютого 2020 року, проте позивач є особою похилого віку та у період з 24 січня 2020 року по 09 лютого 2020 року знаходилась на лікуванні, в липні 2020 року отримувала лікування з приводу загострення ішемічної хвороби серця, з 10 листопада по 27 листопада 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні, в січні 2021 року перенесла в тяжкій формі гостру респіраторну хворобу, у зв`язку із чим тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, з листопада 2021 року по лютий 2022 року проходила як стаціонарне, так і амбулаторне лікування внаслідок ускладнення стану здоров`я, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

З огляду на те, що строк звернення до суду припадав на 2019 рік, посилання позивача на свій стан здоров`я впродовж 2020 -2022 року суд вважає юридично неспроможним для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною. До того ж позивач не весь період з 2020 року по 2022 рік перебувала на стаціонарному лікуванні та стан її здоров`я перешкоджав зверненню до суду з цим позовом. Факти звернення позивача за консультацією до лікарів 09 лютого 2020 року, 20 липня 2020 року, 04 січня 2021 року та 25 листопада 2021 року не свідчать про тривалий характер неспроможності позивача на звернення до суду із цим позовом, оскільки такі консультації були одноденні. Посилання позивача на введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року суд відхиляє, адже позивач під час дії воєнного стану в 2022 році вчиняла активні дії щодо отримання документів від органу державної влади. Також суд вважає, що звернення позивача до ГУ ДПС у Полтавській області із заявою від 08 липня 2022 року про надання їй копії рішення про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року свідчить лише про те, що в липні 2022 року позивач проявила зацікавленість до стану своїх прав, свобод, інтересів та обов`язків та вчинила активні дії щодо отримання документів. Надання позивачу копії рішення за її заявою в 2022 році не спростовує вищевикладені висновки суду та не вказує на те, що рішення про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року вважається врученим позивачу в липні 2022 року, а не в червні 2019 року відповідно до пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України.

В постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 420/2764/21 та від 13 грудня 2021 року 473/3711/16-а Верховним Судом була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду обставини мають виключно суб`єктивну причину та не підтверджують існування у позивача реальної, об`єктивної неможливості виявити належну зацікавленість до своїх прав та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання вказаних позивачем причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А:

Вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення строку визнати неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.І. Слободянюк