Справа № 380/977/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/977/22 пров. № А/857/7682/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Святецького В.В., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року (головуючого судді Чаплик І.Д., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/977/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.01.2022 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просить протиправною і скасувати вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) від 11.11.2021 № Ф-54413-13 в розмірі 9828,72 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року задоволено позов повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що згідно з даними податкового обліку в ІСТ «Податковий блок» в позивача обґрунтовано обліковується заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9828,72 грн., як така, що виникла позивачем Звітом про суми нарахованого доходу застрахованим осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 11.02.2019 №.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №380/977/22 та ухвалою суду від 08.07.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи органу доходів і зборів, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 30.11.2016 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області.

З вересня 2017 року позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 19.09.2017.

11.02.2019 позивачем подано звіт про суми нарахованого та сплаченого єдиного внеску за 2018 рік № (далі - Звіт).

Позивача знято з обліку платників податку 03.07.2020, проте у Розділі «Дані про реєстрацію платником ЄСВ» відсутня відмітка про дату зняття позивача з обліку.

22.02.2021 представник позивача подав заяву до Головного управління ДПС у Львівській області з проханням надати інформацію щодо того, чи знято позивача із реєстрації платником - ЄСВ та підстав, з огляду на які таке зняття не відбулося.

09.03.2021 у відповідь на запит позивач отримав лист Головного управління ДПС у Львівській області від 04.03.2021 №6041/6/13-01-24-04-11, у якому зазначено, що «платником податків ОСОБА_1 02.07.2020 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем та внесено запис до Єдиного державного реєстру обліку платників податків. Стан платника 11 припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)». Зважаючи на неповноту наданої відповідачем відповіді, представник позивача повторно 23.03.2021 звернувся до відповідача з метою врегулювання спірних питань.

У відповідь на вказаний запит листом від 31.03.2021 №9071/6/13-01-07-15 Головне управління ДПС у Львівській області повідомила, що відповідно до даних ITC «Податковий блок» підсистеми «Облік платежів» в інтегрованій картці платника єдиного внеску обліковується заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу /71040000/ в сумі 9828,72 грн., яка виникла згідно з поданим Звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 від 11.02.2019 №».

23.06.2021 представник позивача отримав лист Головного управління ДПС у Львівській області від 11.06.2021 №16704/6/13-01-24-07 яким, у задоволенні вказаної вимоги відмовлено та зазначено, що Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не передбачено подання коригуючого (уточнюючого) звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Вважаючи відмову податкового органу внести зміни до інтегрованої картки платника податків протиправною, позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №380/11271/21, яке набрало законної сили 19.11.2021, задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області щодо відмови внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000, шляхом виключення операції щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування на суму 9828,71 грн. та зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000, шляхом виключення операції щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування на суму 9828,71 грн., що здійснено згідно із Звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб.

11.11.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-54413-13, якою зобов`язано позивача сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9828,71 грн.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (що набрав чинності з 01.01.2011, далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI та підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року №3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виходячи із зазначених правових норм, право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 2 Закону №1788 визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

З викладеного слідує, що від сплати єдиного внеску звільняються пенсіонери, пенсія яких призначена відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 7 статті 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року №3609-VІ, ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI доповнено частиною четвертою, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на наведені положення колегія суддів вважає, що оскільки позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 19.09.2017, то має право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI, оскільки ця норма не містить жодних обмежень та умов щодо помилкового подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік.

Як встановлено судом та не заперечується контролюючим органом, саме поданий звіт позивача про суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік з визначенням суми єдиного внеску за 2018 рік, відповідачем було розцінено, як намір позивача сплатити відповідну суму єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що підставою формування спірної податкової вимоги від 11.11.2021 № Ф-54413-13 про сплату ОСОБА_1 єдиного внеску в розмірі 9828,72 грн. стала заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу /71040000/ в сумі 9828,72 грн., яка виникла згідно з поданим Звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 від 11.02.2019 №, правомірність виникнення якої вже була предметом судового розгляду по справі №380/11271/21.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №380/11271/21, яке набрало законної сили 19.11.2021, задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області щодо відмови внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000, шляхом виключення операції щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування на суму 9828,71 грн. та зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000, шляхом виключення операції щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування на суму 9828,71 грн., що здійснено згідно із Звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно суд по справі № 380/11271/21 вже зробив правовий висновок про відсутність правових підстав нарахування позивачу зазначеного внеску за поданою звітністю за 2018 рік., що спростовує апеляційні вимоги.

Суд також враховує, що згідно п.2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5 (далі - Порядок) інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

За змістом пункту 1 розділу ІІ зазначеного Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Згідно з пунктами 4-5 розділу І Порядку відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах №816/2042/16 від 13.02.2018, від 10.04.2020 №813/1760/18 та від 01.07.2020 №640/8980/19.

Протиправне відображення грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника без належних правових підстав очевидно вказує на порушення прав платника податків та необхідність проведення коригування даних інтегрованої картки платника в цілях поновлення порушених прав.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі внесення змін до інтегрованої картки платника податків рішенням суду, яке набрало законної сили, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача актуального стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року справа № 825/999/17 та від 26 лютого 2019 року справа № 805/4374/15-а.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, суд приймає до уваги твердження позивача, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких доводи позивача задоволені, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №380/977/22 залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Святецького

В.В. Гуляк