Справа № 240/1344/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 вересня 2022 року м. Житомир справа № 240/1344/21
категорія 108060200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернова Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом у якому просить:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради щодо відмови у нарахуванні пільг на оплату житлово-комунальних послуг як члену сім`ї пільговика, учасника бойових дій;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради нарахувати і виплачувати грошову компенсацію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також провести відповідний перерахунок з 01.10.2019.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, вона є пенсіонером за віком з 30.07.2007 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у галузі пенсійного забезпечення зі зниженням пенсійного віку на 10 років. Разом із нею фактично проживає її син Петрущенко ОБВ. , який має статус учасника бойових дій та перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб які мають право на пільги як учасник бойових дій у розмірі 75 % знижки за користування житлом, комунальними послугами та паливом. Неоднораово вона зверталася до відповідача в усній формі та із письмовими заявами про здійснення нарахування розміру платежів за користування житлово-комунальними послугами з урахуванням пільги у розмірі 75 % на сина та на неї, як члена сім`ї пільговика. Однак відповідач відмовив їй, вважаючи зазначені дії відповідача незаконними та такими, що порушують її права звернулась до суду.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не є непрацездатною особою, так як не досягла визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення всіх необхіднихдій щодо відновлення її права на пільгу в розмірі 75 %.
За наслідком розгляду заяви позивача відповідач листом від 25.09.2020 повідомив його про те, що оскідьки вона не досягля пенсійного віку відповідно до статті 10 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилоо віку"нарахувати пільгу як непрпцездатній матері учасника бойових дії немає підстав.
Вважаючи відмову у наданні пільг на оплату житлово-комунальних послуг протиправною, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом враховується таке.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Рішенням Конституційного Суду України від 19.06.2001 року № 9-рп/2001 визначено, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України), а в правовій державі існує сувора ієрархія нормативних актів, відповідно до якої постанови та інші рішення органів виконавчої влади мають підзаконний характер і не повинні викривляти сутність та зміст законів. Пунктами 1 і 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці тощо.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Положеннями п. 4-6 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надається 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 75-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення

Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.

Згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.1994 року № 94 «Про порядок надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», пільги щодо оплати житла та комунальних послуг надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, і особам, на яких поширюється чинність зазначеного Закону, незалежно від того, хто є наймачем і яка форма власності житлового фонду, з урахуванням членів їх сім`ї, які проживають разом з ними, виходячи із встановлених чинним законодавством норм житла та розміром плати за користування ним. До комунальних послуг належать водопостачання, включаючи постачання привізною водою для господарського-побутових потреб, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, включаючи обслуговування вигрібних ям загального та особистого користування в садибах житлових будинків, газ, у тому числі зріджений, що використовується для опалення житлових приміщень, підігріву води в будинках, які не мають централізованого гарячого водопостачання, користування електроенергією.

Відповідно до ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Так, у п. 6 рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5 ст. 22 Закону України «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» зазначено, що стосовно поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства. Використаний законодавцем підхід до визначення членів сім`ї стосовно інших правовідносин за аналогією можна застосувати і для тлумачення поняття «член сім`ї`у контексті ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Право на отримання 75 % знижки на оплату жилої площі та комунальних послуг для дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, який загинув, помер, пропав безвісті або став інвалідом під час проходження військової служби, працівника міліції чи особового складу державної пожежної охорони, виникає за наявності лише однієї умови - належності до сім`ї суб`єкта права на зазначені пільги.

Суттєвим правовим чинником для визначення кола осіб, яким надається право на пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг, є факт їх спільного проживання з суб`єктом права на такі пільги. Це випливає з наведених положень ст. 64 ЖК України, інших законів України та міжнародних угод, які стали невід`ємними складовими національного законодавства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорта, де фактично проживає її син ОСОБА_2 згідно довідки ОСББ «Перемоги-99» від 15.11.2018 року № 35.

Позивач знаходиться на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком з 30.07.2007 року відповідно до виданого їй 06.05.2009 року пенсійного посвідчення серії, а її син ОСОБА_2 має статус учасника ветерана війни-учасника бойових дій, що убачається з виданого йому 31.07.2015 року.

Окрім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) відповідно до виданого їй 19.04.1993 року.

У ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) міститься визначення поняття «непрацездатні громадяни» - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пенсія за віком може бути призначена достроково, тобто до досягнення особою пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до висновків, яких дійшов Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26.11.2013 року №1-14/2013 (№11-рп/2013), право на пенсію за віком особа набуває не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку чи пенсійного віку, встановленого спеціальним законодавством, а також у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин.

Позивач, будучи учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), з 30.07.2007 року отримує пенсію за віком внаслідок набуття права дострокового виходу на пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У рішенні Конституційного суду України № 6-рп/2014 від 01.06.2014 року розкрито зміст поняття «пенсіонер по старості» та визначено, що до пенсіонерів по старості, крім осіб, яким згідно з законодавством України призначено пенсію за віком, віднесено також осіб, що вийшли на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV зі змінами, зокрема, на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII зі змінами.

Отже, встановлені судом обставини та наведені норми закону, рішення Конституційного Суду України дають підстави для висновку, що позивач є непрацездатною матір`ю учасника бойових дій ОСОБА_2 та належить до членів його сім`ї, проживаючи разом із ним, а тому вона має право на пільги, передбачені ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо отримання 75 % знижки на оплату житлово-комунальних послуг, які надаються відповідачем.

Враховуючи викладене, право позивача на отримання житлово-комунальних послуг з урахуванням знижки на їх оплату в розмірі 75 % як члену сім`ї пільговика - учасника бойових дій її сина ОСОБА_2 суд вважає порушеним, а тому підлягає судовому захисту.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди завданої позивачу в розмірі 100 000 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Аналіз наведеної норми законодавства вказує, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Зважаючи на наведене вище, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що оскаржуваними діями (бездіяльністю) відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме позивач не надав належних пояснень та будь-яких доказів того, в чому полягає така шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення частково позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (вул. Перемоги, 55,Житомир,10003, ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні пільг на оплату житлово-комунальних послуг як члену сім`ї пільговика, учасника бойових дій.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсацію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також провести відповідний перерахунок з 01.10.2019.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова