Справа № 640/9512/19
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року м. Київ № 640/9512/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 16.05.2019 № 1209 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення вийшов за межі власних повноважень та безпідставно втретє продовжив строки проведення ліквідації банку.

Відповідач проти позовних вимог заперечив та надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що оскаржуване рішення прийняті виключно відносно ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та жодним чином не стосується прав та інтересів позивача. Крім того, відповідач зазначає, що законодавством встановлено строк на здійснення ліквідації банку до п`яти років, тоді як оскаржуваним рішення продовження строк ліквідації на п`ятий рік, у зв`язку з чим відповідач не виходив за межі повноважень.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЕНЕРГОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.06.2015 № 115, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ільчука Олександра Павловича строком на 1 рік з 12.06.2015 до 11.06.2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 26.05.2016 № 842, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на два роки до 11.06.2018 включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 24.05.2018 № 1451 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» строком на один рік з 12.06.2018 до 11.06.2019 включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 16.05.2019 № 1209 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» строком на один рік з 12.06.2019 до 11.06.2020 включно.

Позивач, не погоджуючись з рішенням від 16.05.2019 № 1209 про продовження строків здійснення ліквідації, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду, не були порушені з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, як визначено у частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Отже, з системного аналізу наведених вище правових норм слідує, що обов`язковою умовою звернення до суду є наявність порушеного права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Суд звертає увагу позивача, що за завданнями адміністративного судочинства суд здійснює захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а не від ймовірної загрози зазначених порушень. Таким чином, захистові адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, хоча на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, водночас на кожну зі сторін, в тому числі на позивача, покладено обов`язок щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги.

Обґрунтовуючи порушення оскаржуваним рішенням від 16.05.2019 № 1209 про продовження строків здійснення ліквідації прав, свобод, інтересів позивача, позивач зазначає, що між сторонами існує спір щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач фактично не володіє власним нерухомим майном через незаконні дії ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», ліквідація якого безпідставно затягується через оскаржуване рішення.

Суд звертає увагу, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Однак, в даному випадку оскаржуване рішення не є юридично значимим для позивача, оскільки жодних заходів його реалізації щодо позивача не передбачає, а прийняте як результат правозастосування повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сфері ліквідації банківських установ та адресоване виключно Публічному акціонерному товариству «ЕНЕРГОБАНК» та жодним чином не встановлює прав та обов`язків для позивача.

Тобто, оскаржуване рішення є формально обов`язковим для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією.

З огляду на викладене, оскаржуваний наказ фактично не порушує жодних прав, свобод та інтересів позивача, оскільки:

- виданий відповідачем у результаті застосування вказаних у преамбулі до рішення норм права та повноважень щодо здійснення ліквідаційної процедури неплатоспроможних банківських установ;

- не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи;

- не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після виконання особами, зазначеними у наказі необхідного переліку дій;

- не впливає на конкретні (суб`єктивні) права та/або обов`язки позивача.

Таким чином, на думку суду, право на оскарження акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

У даному випадку, позивачем не доведено реального дійсного (фактичного) порушення відповідачами його прав, свобод та інтересів, а лише зазначено, що продовження ліквідації банку певним чином впливає не правовідносини між позивачем та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з питань володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомості. Водночас, за своєю правовою природою такі правовідносини носять виключно приватноправовий, а не публічний характер, а тому суд не вбачає у цьому зв`язку між спором позивача та банку щодо права власності та питання продовження строків ліквідації банку.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов