Справа № 120/4067/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 р. Справа № 120/4067/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Базилишеної С.Б.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Гайдамаки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи та Могилів-Подільської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи (далі ВОЦ МСЕ, відповідач 1) та Могилів-Подільської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії (далі Могилів-Подільська міжрайонна МСЕК, відповідач 2) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що з 1990 року є особою з інвалідністю 3-ї групи безстроково, та згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда за 2015-2019 роки йому щорічно призначалася медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, а також щорічне санаторно-курортне лікування. Однак, як вказує позивач, з 2020 року при складанні індивідуальної програми реабілітації медичну реабілітацію в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів було відмінено. А надалі, при складанні його індивідуальної програми реабілітації у 2022 році окрім позбавлення його медичної реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів відповідачами була зменшена періодичність санаторно-курортного лікування зі щорічного на один раз в 3 роки.

Позивач вказує, що оскільки стан його здоров`я не змінився, травми невиліковні і по всім медичним рекомендаціям лікуючих лікарів він потребує постійної щорічної медичної реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та санаторно-курортного лікування, тому вважає прийняте відповідачем рішення щодо виключення із його індивідуальної програми реабілітації інваліда зазначених реабілітаційних заходів незаконним та таким, що порушує його права на належну медико-соціальну реабілітацію як особи з довічною інвалідністю.

Ухвалою від 15.06.2022 судом відкрито провадження у справі та, відповідно до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

19.07.2022 на адресу суду від Могилів-Подільської міжрайонної МСЕК надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. Свої доводи мотивує тим, що 16.02.2022 позивач проходив медико-соціальну експертизу в Могилів-Подільській міжрайонній МСЕК, за результатами якої було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 235 від 16.02.2022. При визначені видів реабілітаційних заходів, які є необхідними інваліду, експерта комісія враховуючи давність отриманої позивачем виробничої травми (1990 рік) прийняла рішення про недоцільність в медичній реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладах, оскільки таку реабілітацію потребують лише хворі в гострому та післягостровому періодах травми, проведення яких призводить до зниження ступеня обмеження життєдіяльності хворого. Натомість, як вказує відповідач, травми позивача є невиліковними, у зв`язку з чим його медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладах не є доцільною.

Що ж до зменшення періодичності санаторно-курортного лікування до одного разу в 3 роки, то Могилів-Подільська міжрайонна МСЕК у своєму відзиві посилається на положення постанови Правління Фонду соціального страхування України № 33 від 24.05.2017 «Про затвердження Порядку відшкодування витрат за надані послуги санаторно-курортним закладам за вибором потерпілих від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», якою передбачено періодичність проходження санаторно-курортного лікування осіб з інвалідністю 3 групи за рішенням МСЕК один раз на три роки, один раз на два роки або щороку на підставі індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю. На думку відповідача 2, враховуючи наявну патологію позивача, ступінь функціональних порушень, для підтримання стану здоров`я ОСОБА_1 достатнім є проведення санаторно-курортного лікування один раз в 3 роки. Тому, посилаючись на вищевикладені обставини відповідач вважає заявлений адміністративний позов безпідставним.

20.07.2022 позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, у якій останній на противагу аргументам відповідача покликається на те, що відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №042101 від 05.02.2018 йому встановлена третя група інвалідності безтерміново із визначенням таких потреб у медичній допомозі як медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладах та санаторно-курортне лікування, які повинні забезпечуватися на постійній основі.

Також, 20.07.2022 позивач звернувся до суду із заявою про розгляд даної справи в загальному позовному провадженні із його обов`язковою участю в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.07.2022 зазначену вище заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення. Водночас, судом прийнято рішення про подальший розгляд даної справи згідно ч. 5 ст. 262 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Справа призначена до судового розгляду на 04.08.2022.

02.08.2022 на адресу суду від Могилів-Подільської міжрайонної МСЕК надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач 2 не погоджується із наведеними позивачем поясненнями та вкотре просить суд відмовити у задоволенні позову.

Надалі, в судовому засіданні 04.08.2022 розгляд справи за клопотанням представника позивача було відкладено на іншу дату 30.08.2022.

30.08.2022 представник Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи до суду не з`явився, попередньо подавши клопотання про розгляд даної справи у його відсутність (вх. № 42162/22 від 23.08.2022). Зауважив на те, що повністю підтримує позицію Могилів-Подільської міжрайонної МСЕК та в позові просить відмовити.

Інший відповідач у справі Могилів-Подільська міжрайонна МСЕК також в судове засідання 30.08.2022 не прибув та згідно поданої заяви від 26.08.2022 просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Наведені обставини згідно вимог ч. 3 ст. 194, ст. 205 КАС України не перешкоджають розгляду даної справи у відсутність представників відповідачів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, які в повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги, розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи встановив, що ОСОБА_1 в березні 1990 року отримав виробничу травму: перелом кісток правої гомілки, що призвело до незворотних наслідків: укорочення правої нижньої кінцівки на 2 см, хронічного остеомієліту в стадії ремісії. Анколіоз правого колінного суглобу під кутом 180*, деформуючий артроз правого колінного суглобу 3 ст., у зв`язку з чим позивачу з 01.03.1990 встановлено третю групу інвалідності безтерміново.

Як зазначає позивач, періодично один раз на два роки він проходив повторну медико-соціальну експертну комісію, за наслідками якої йому розроблялася індивідуальна програма реабілітації інваліда у якій визначалися необхідні реабілітаційні заходи, спрямовані на відновлення та компенсацію порушених та втрачених функцій організму і здібностей.

Відповідно до довідки Могилів-Подільської міжрайонної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 042101 від 05.02.2018 за результатами повторного огляду ОСОБА_1 останньому визначено ступінь втрати професійної працездатності в 60 відсотків, а також визначено потребу у медичній та соціальній допомозі, яка має включати в себе: ортопедичне взуття, палиця, медикаментозне лікування, медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, а також санаторно-курортне лікування.

Із матеріалів справи слідує, що згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 на протязі 2015-2019 років з поміж іншого призначалися такі реабілітаційні заходи як медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, а також щорічне санаторно-курортне лікування (ІПР інваліда № 37-32 від 12.01.2015, ІПР інваліда № 18-17 від 04.01.2017, ІПР інваліда № 182-166 від 05.02.2018).

Проте, з 2020 року в індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 181 від 03.02.2020 Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК не було визначено для позивача такого заходу відновної терапії як реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів. А в наступній індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 235 від 16.02.2022 ОСОБА_1 зменшено періодичність проведення санаторно-курортного лікування до одного разу в 3 роки.

Із відповіді Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи № 253/03-02/02 від 14.04.2022 судом з`ясовано, що індивідуальна програма реабілітації інваліда від 16.02.2022 № 235 розроблена за результатами оглядів ОСОБА_1 16.02.2022 Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК та 29.03.2022 в порядку оскарження позивачем попереднього рішення - Вінницькою обласною МСЕК № 2.

Натомість позивач вважає, що оскільки ще в 2018 році згідно довідки МСЕК при встановленні йому ступеня професійного працездатності та визначенні в потребі медичної реабілітації передбачено для нього обов`язкову реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та щорічне санаторно-курортне лікування, тому даний висновок носить безстроковий характер, а необхідність у такій реабілітації постійно підтверджувалася профільними лікарями, у яких він проходив лікування. За таких обставин, на думку позивача, оскільки стан його здоров`я не покращується, зменшення Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК раніше встановлених для нього реабілітаційних заходів в його індивідуальній програмі реабілітації інваліда здійснено протиправно, що і змусило позивача звернутися з відповідним позовом до суду.

Таким чином судом встановлено, що спірним питанням в межах даних правовідносин є правомірність не включення відповідачем до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 235 від 16.02.2022 таких реабілітаційних заходів для позивача як реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та щорічне санаторно-курортне лікування.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини врегульовано приписами Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року N 875 - XII (далі - Закон N 875), Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06 жовтня 2010 року N 2961-IV (далі - Закон N 2961), Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317, Положенням про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року N 757.

Так, статтею 5 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" N 875-XII від 21.03.91 передбачено, що порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" N 2961-IV від 06.10.2005 індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю для повнолітніх осіб з інвалідністю - медико-соціальною експертною комісією, для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей з інвалідністю), місцеві державні адміністрації, служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів.

Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації осіб з інвалідністю.

Індивідуальна програма реабілітації має для особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю рекомендаційний характер. Особа з інвалідністю (законний представник дитини з інвалідністю) має право відмовитися від будь-якого виду, форми та обсягу реабілітаційних заходів, передбачених її індивідуальною програмою реабілітації, або від усієї програми в цілому. Особа з інвалідністю (законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю) бере участь у виборі конкретних технічних та інших засобів реабілітації, виробів медичного призначення, реабілітаційних послуг і санаторно-курортного лікування тощо в межах її індивідуальної програми реабілітації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положення про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, порядок її фінансування та реалізації затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог пунктів 2, 3, 4 Положення про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 N 757 (далі Положення № 757), індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю (далі - індивідуальна програма) - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей особи з інвалідністю та дитини з інвалідністю. Індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 р. N 1686. Індивідуальна програма для повнолітніх осіб з інвалідністю розробляється медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК) лікувально-профілактичних закладів за зареєстрованим місцем проживання або лікування осіб з інвалідністю.

Слід зазначити, що процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначена Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року N 1317 (далі - Положення про МСЕК N 1317).

Пунктом 3 Положення про МСЕК N 1317 встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

В силу приписів п. 11 Положення про МСЕК N 1317 передбачено, що міські, міжрайонні, районні комісії: 1) визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування….; 2) складають та корегують індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, і контролюють ефективність її виконання.

Контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, організаційно-методичне керівництво та перевірку правомірності прийнятих ними рішень, а також право змінити їх в разі визнання таких рішень безпідставними покладено на обласні комісії (п. 12 Положення N 1317).

Обласні комісії в свою чергу повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання.

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення № 757 індивідуальна програма розробляється протягом одного місяця з дня звернення інваліда до МСЕК, а законного представника дитини-інваліда - до ЛКК щодо встановлення інвалідності.

Фахівці МСЕК або ЛКК роз`яснюють інваліду чи законному представнику дитини-інваліда мету індивідуальної програми, її завдання, очікувані результати та порядок виконання, а також інформують про її рекомендаційний характер.

Індивідуальна програма складається за формою, затвердженою в установленому порядку МОЗ за погодженням з Мінпраці, МОН і Мінсім`ямолодьспортом, та на підставі відомостей акта огляду МСЕК або медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років.

Пункт 7 Положення N 757 передбачає, що під час огляду осіб чи дітей віком до 18 років з метою встановлення інвалідності МСЕК або ЛКК з урахуванням виду захворювання, фактичних потреб, віку, статі визначає оптимальні види, форми, обсяги, місце і строки проведення медичної, психолого-педагогічної, фізичної, професійної, трудової, фізкультурно-спортивної, побутової і соціальної реабілітації, потребу в технічних та інших засобах реабілітації, виробах медичного призначення.

Згідно пункту 8 Положення N 757 індивідуальна програма розробляється за участю інваліда чи законного представника дитини-інваліда фахівцями МСЕК або ЛКК із залученням у разі потреби спеціалістів закладів охорони здоров`я, органів соціального захисту, державної служби зайнятості, органів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального захисту інвалідів та інших органів, які провадять діяльність у сфері реабілітації інвалідів.

Порядок складання індивідуальної програми затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики, МОН, Мінсім`ямолодьспортом (п. 9 Положення N 757).

З метою реалізації ст. 23 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" та відповідно до пунктів 6, 9 Положення № 757, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2007 року N 623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2007 р. за N 1197/14464, затверджено форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда та Порядок їх складання.

Пунктом 1.1 Розділу 1 "Порядку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда" (далі - Порядок N 623) передбачено, що цей Порядок визначає механізм складання форм індивідуальної програми реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів (далі - ІПР), заповнення ІПР, унесення до неї змін і результатів про виконання реабілітаційних заходів, а також підбиття підсумків виконання ІПР.

Заповнення ІПР та підбиття підсумків про її виконання здійснюється медико-соціальними експертними комісіями (далі - МСЕК), лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - ЛКК).

У разі потреби до складання окремих розділів ІПР залучаються спеціалісти закладів охорони здоров`я, органів праці та соціального захисту населення, освіти, державної служби зайнятості, цільових страхових фондів та інших органів, що здійснюють заходи з реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів. Залучення таких спеціалістів до складання ІПР відбувається шляхом безпосередньої їх участі в роботі (засіданнях) МСЕК, ЛКК.

У разі потреби, для складання або корегування ІПР, інваліда можуть направити до обласної, центральної міської, Кримської республіканської МСЕК, Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів, обласної (міської) ЛКК, науково-дослідних інститутів педіатричного профілю. Термін складання ІПР не повинен перевищувати одного місяця з дня звернення інваліда до МСЕК.

Унесення змін до ІПР здійснюється МСЕК, ЛКК та, у разі потреби, її оперативного коригування і в межах повноважень - реабілітаційними комісіями реабілітаційних установ.

Пунктом 1.2 Розділу 1 Порядку N 623 передбачено, що записи в ІПР здійснюють МСЕК, ЛКК, реабілітаційні комісії реабілітаційних установ, виконавці реабілітаційних заходів з урахуванням побажань інваліда, дитини-інваліда (її законного представника) та завіряються печаткою.

Вимоги до заповнення ІПР визначені Розділом 2 Порядку № 623.

Так, згідно пункту 2.7 цього розділу Порядку № 623 пункт 14 "Реабілітаційні заходи та їх реалізація" фахівці МСЕК, ЛКК заповнюють відповідно до переліків послуг, що надаються інвалідам, згідно з додатками 1 - 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 N 1686 "Про затвердження Державної типової програми реабілітації інвалідів", визначаючи в кожному конкретному випадку види та форми реабілітаційних заходів та їх виконавців.

У графі "Обсяги" у відповідних розділах указується зміст, періодичність реабілітаційних заходів; у графі "Термін проведення" у відповідних розділах указується термін, протягом якого повинен здійснюватись рекомендований реабілітаційний захід; у графу "Місце проведення" у відповідні розділи уноситься запис про виконавця реабілітаційного заходу і підпис особи, яка його пропонує та визначає виконавця реабілітаційного заходу (фахівці МСЕК, ЛКК, представники державної служби зайнятості, соціальних служб, фондів тощо); у графі "Відмітка про виконання" робиться запис "виконано" або "не виконано" виконавцем, підписується відповідальною особою і скріплюється печаткою.

В свою чергу пунктом 2.7.1. Порядку № 623 визначено, що Розділ 1 "Медична реабілітація" заповнюється відповідно до потреби інваліда (дитини-інваліда) в заходах медичної реабілітації. Указуються характер медичних заходів, їх кількість, обсяг, методи та строки виконання, при необхідності із залученням до формування цього розділу в разі потреби спеціалістів закладів охорони здоров`я.

Таким чином аналіз вказаних норм Положення N 757 та Порядку N 623 свідчить, що при складанні ІПР, в тому числі і при визначенні для інваліда реабілітаційних заходів та способу їх реалізації, медико-соціальні експертні комісії не проводить власних досліджень, а лише проводить огляд особи та вивчають медичні документи, які складені лікувальним закладом, що направив особу на експертизу, при цьому можуть бути залучені спеціалісти закладів охорони здоров`я, органів праці та соціального захисту населення, освіти, державної служби зайнятості, цільових страхових фондів та інших органів, які здійснюють заходи з реабілітації інвалідів, а також враховано побажання особи і інвалідністю.

Із досліджуваної індивідуальної програми реабілітації інваліда № 235 від 16.02.2022 судом встановлено, що клініко-функціональний діагноз захворювання позивача є незмінним з часу встановлення останньому інвалідності. Також Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК визначені вид та ступінь обмежень життєдіяльності інваліда, а саме обмеження до пересування та до трудової діяльності.

Втім, при визначені потреби інваліда в реабілітаційних заходах відповідач відмовив рекомендувати позивачу такий захід медичної реабілітації як медичну реабілітацію в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, який до цього постійно визначався позивачу на протязі 2015-2019 років. Крім того відповідач обмежив періодичність санаторно-курортного лікування позивача зі щорічного на один раз в три роки.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву такий висновок Могилів-Подільська міжрайонна МСЕК мотивує тим, що враховуючи давність виробничої травми позивача (1990 рік) та незворотності її наслідків медична реабілітація інваліда в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладах є недоцільною, а для підтримання стану здоров`я позивача достатньо проведення санаторно-курортного лікування один раз в три роки.

Однак, на переконання суду, дане рішення відповідача не можливо визнати повністю обґрунтованим, та таким, що прийняте із урахуванням усіх обставин справи.

Суд враховує, що згідно п. 2.12 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом МОЗ 05.06.2012 № 420 (далі Порядок № 420) при встановленні ступеня втрати професійної працездатності потерпілого у відсотках визначається потреба його в медичній, соціальній та професійній реабілітації. Рішення МСЕК щодо таких потреб потерпілого оформлюється у вигляді складання індивідуальної програми реабілітації.

Як слідує із наявної у матеріалах справи копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №042101 від 05.02.2018 за результатами повторного огляду ОСОБА_1 , яким було визначено ступінь професійної втрати працездатності останнього в 60 %, Могилів-Подільською міжрайонною МСЕК визначено потребу у медичній та соціальній допомозі позивача, яка має включати в себе: ортопедичне взуття, палиця, медикаментозне лікування, медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, а також санаторно-курортне лікування.

При цьому відповідач підтверджував необхідність в медичній реабілітації позивача в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, а також щорічному санаторно-курортному лікуванні на протязі 2015-2020 років включаючи такі реабілітаційні заходи до індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Натомість, будь-яких доказів того, що на даний час (в 2022 році) у зв`язку із давністю отриманої виробничої травми позивача (1990 рік) відбулися такі зміни в медичному стані потерпілого, які б зумовлювали недоцільність застосування відповідних заходів медичної реабілітації та їх заміни, відповідачами до матеріалів справи надано не було. Тому, суд не може вважати переконливими ті аргументи відповідачів, при яких, наприклад, в 2019 (2020) роках позивачу визначалась іще потреба в медичній реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, а також щорічному санаторно-курортному лікуванні, а в 2022 році така потреба відпала, з огляду на незмінність характеру захворювання та давності травми. Ґрунтовних мотивів прийняття такого рішення та доказів на його підтвердження відповідачі всупереч положенням ч. 2 ст. 77 КАС України суду не надали.

В той же час, із тих доказів (медичних висновків лікарів) які надав до справи позивач слідує, що згідно із консультативним висновком лікаря-травматолога Чернівецької ЦРЛ від 03.08.2022, консультативним висновком лікаря-хірурга Чернівецької ЦРЛ від 10.08.2022 позивачу ОСОБА_1 , враховуючи встановлений діагноз та погіршення стану його здоров`я, рекомендовано як санаторно-курортне лікування так і медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів.

Окрім того суд також враховує, що згідно виписок і медичної карти хворого, які надані санаторно-курортними закладами за місцем їх останнього відвідування позивачем (ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» м. Одеса 07.06.2018, ДП «Клінічний санаторій «Авангард» м. Немирів 27.12.2020) ОСОБА_1 висловлено рекомендації у необхідності щорічного проходження санаторно-курортного лікування з метою підтримання стану його здоров`я.

Таким чином наявні у матеріалах справи докази та рекомендації лікуючих лікарів позивача щодо необхідності продовження позивачу таких реабілітаційних заходів як медичної реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів, а також щорічному санаторно-курортному лікуванні ідуть в розріз із тими висновками, до яких дійшов відповідач складаючи позивачу індивідуальна програма реабілітації інваліда від 16.02.2022 № 235.

Дійсно, суд не ставить під сумнів виключну компетенцію МСЕК щодо визначення потреби особи з інвалідністю в медичній реабілітації та складання індивідуальної програми реабілітації. Однак, враховуючи неоднозначність спірної ситуації та наявність різних підходів в частині визначення рекомендацій у необхідності застосування тих чи інших реабілітаційних заходів щодо позивача, Могилів-Подільська міжрайонна МСЕК при розробленні та складанні індивідуальної програми реабілітації інваліда від 16.02.2022 № 235 не була позбавлена можливості усунути існуючі протиріччя у спосіб, наприклад, залученням спеціалістів закладів охорони здоров`я, як то передбачено приписами Положення N 757 та Порядку N 623 чи іншим чином об`єктивно оцінити та прийняти поза всяким сумнівом обґрунтоване та правильне рішення по відношенню до позивача.

Крім того, із дослідженої індивідуальної програми реабілітації інваліда N 235 від 16.02.2022 судом не встановлено, а відповідачами документально не доведено урахування побажань особи з інвалідністю ОСОБА_1 при оформлені індивідуальної програми реабілітації, про що також наголошує позивач в судовому засіданні.

При розгляді цієї справи суд враховує, що медико-соціальна реабілітація хворих, інвалідів та людей похилого віку - це процес відновлення або підтримки максимально можливого рівня фізичного, психологічного та соціального статусу у даної категорії осіб, які втратили будь-які функції внаслідок хронічного або вродженого захворювання, оперативного втручання або травми, за допомогою координовано проведених заходів державного медичного, психологічного, соціального, педагогічного, професійного, економічного та законодавчого характеру настільки, щоб вони могли уникнути інвалідності або мати найменший ступінь втрати працездатності, пристосуватися до нових умов життя та бути інтегрованими в суспільство з досягненням соціальної та економічної незалежності та дійсного рівноправ`я при порівнянні з практично здоровими людьми. Адже рівні можливості інвалідів з усіма громадянами в нашій країні регламентовані Конституцією України.

Як зазначено у статті 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає в тому числі у: виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб; охороні здоров`я; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю; тощо.

Таким чином суб`єкт владних повноважень приймаючи по відношенню до особи з інвалідністю будь-яке рішення, а тим більше те, яке призводить до зменшення раніше встановлених потреб в медичній реабілітації, зобов`язаний обґрунтовано перевірити усі існуючі обставини, що мають значення для прийняття такого рішення, в тому числі і з врахуванням думки особи з інвалідністю, та викласти чіткі та зрозумілі мотиви його прийняття.

Натомість, на переконання суду, Могилів-Подільська міжрайонна МСЕК при складанні індивідуальної програми реабілітації інваліда від 16.02.2022 № 235 та відмовляючись визначати позивачу такі заходи медичної реабілітації як медична реабілітація в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та щорічне санаторно-курортне лікування, наведених вище висновків та мотивів не врахувала, а застосувала підхід, який не є найбільш сприятливим для особи з інвалідністю, так як його результати фактично не відповідають тим очікуванням на які спрямовані відповідні заходи, позаяк, виходячи із вищенаведених медичних документів, які надані позивачем, наразі стан його здоров`я загострюється. А отже, в порівнянні з попередніми періодами необхідність у медичній реабілітації не зникла.

Згідно п. 2.12 Порядку № 420 рішення МСЕК щодо потреби потерпілого в медичній, соціальній та професійній реабілітації оформлюється у вигляді складання індивідуальної програми реабілітації. А згідно частини 3 статті 23 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відтак, виходячи із приписів п. 9 ч. 1 ст. 19 КАС України, індивідуальна програма реабілітації інваліда та рішення МСЕК про її оформлення (складання), за своїм характером впливає на права, свободи та інтереси позивача, отже є індивідуальним актом який може бути оскаржений до адміністративного суду.

Таким чином з урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині оскарження рішення Могилів-Подільської МСЕК щодо виключення із індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 таких реабілітаційних заходів як медичної реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та санаторно-курортного лікування щороку підлягають до задоволення.

Що ж до іншої частини позовних вимог зобов`язального характеру, то суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

Вказані положення узгоджуються із повноваженнями суду при вирішенні справи. Так, згідно з пунктами 2, 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, за частинами 3, 4 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому слід врахувати, що виходячи із предмету даного спору та суті спірних правовідносин суд не вправі надавати оцінку відповідним медичним питанням, які відносяться до виключної сфери відання медико-соціальний експертних комісій, позаяк суд не є спеціалізованою установою в медичній сфері. Тобто, суд не вправі зобов`язувати відповідачів вчинити ті дії, про які просить позивач у своїх вимогах, так як вони виходять за межі тих обставин, які підлягали дослідженню судом.

Пунктами 12-14 Положення N 757 передбачено, що у разі потреби в оперативному коригуванні індивідуальної програми фахівці реабілітаційних та інтернатних установ можуть змінювати обсяг, строк та черговість проведення реабілітаційних заходів. Контроль за виконанням індивідуальної програми здійснюється в установленому законодавством порядку. МСЕК або ЛКК під час чергового огляду особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю за зверненням реабілітаційної установи або у порядку нагляду за виконанням індивідуальної програми переглядає реабілітаційні заходи, передбачені індивідуальною програмою, та за результатами їх перегляду коригує індивідуальну програму або складає нову індивідуальну програму.

Крім того, пунктом 1.1 Порядку № 623 також визначено, що унесення змін до ІПР здійснюється МСЕК, ЛКК та, у разі потреби, її оперативного коригування і в межах повноважень - реабілітаційними комісіями реабілітаційних установ.

Таким чином вказаними правовими актами передбачена можливість внесення змін до індивідуальної програми реабілітації та коригування визначених у ній реабілітаційних заходів, що здійснюється МСЕК.

За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Могилів-Подільської міжрайонної МСЕК переглянути індивідуальну програму реабілітації інваліда № 235 від 16.02.2022 в частині можливості визначення ОСОБА_1 таких реабілітаційних заходів як медичної реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та санаторно-курортного лікування щороку та прийняти щодо цього відповідне рішення із урахуванням висновків суду.

Отже, в цій частині заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення частково у спосіб, визначений судом.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Враховуючи, що позов задоволено частково, понесені позивачем судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992,40 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 496,20 грн. (992,40 / 2), тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи як юридичної особи, в структурі якого перебуває відокремлений підрозділ Могилів-Подільська міжрайонна МСЕК.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Могилів-Подільської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії щодо виключення із індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 таких реабілітаційних заходів як медичної реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та санаторно-курортного лікування щороку.

Зобов`язати Могилів-Подільську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію переглянути індивідуальну програму реабілітації інваліда № 235 від 16.02.2022 в частині можливості визначення ОСОБА_1 таких реабілітаційних заходів як медичної реабілітації в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів та санаторно-курортного лікування щороку та прийняти щодо цього відповідне рішення із урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду в повному обсязі складено 05.09.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи (21050, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 92, )

Відповідач: Могилів-Подільська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія (24000, вул. Полтавська, 89/2, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, ідентифікаційний код 38031918).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович