Справа № 640/25605/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року м. Київ № 640/25605/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області
пропро визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області та просить суд:

- визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області у видачі ОСОБА_1 (у зв`язку із пошкодженням документа), паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області оформити та видати ОСОБА_1 (у зв`язку із пошкодженням документа), паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області скасувати та знищити номер УНЗР ОСОБА_1 та вивести його з реєстру ЄДДР України і у подальшому зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області вести облік ОСОБА_1 за прізвищем, іменем, по-батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем протиправно відмовлено їй у оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII та у скасуванні і знищенні номеру УНЗР.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Також представником відповідача надано копію матеріалів особової справи позивача.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

13.02.2018 ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою для оформлення паспорта громадянки України у формі ID-картки, у якій було надано згоду на обробку персональних даних.

13.03.2018 позивач отримала паспорт громадянина України у формі ID-картки.

04.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжки 1994 року та вказала, що не дає згоди на збір і обробку персональних даних, категорично забороняє будь-яку передачу своїх даних про себе до ЄДДР, забороняє формування та відношення її до УНЗР, забороняє виконання щодо неї будь-яких засобів ЄДДР.

Листом від 11.03.2021 №Т-34336/6/8012-21/8034.12/3746-21 відповідач повідомив заявницю, що судове рішення у справі №806/3265/17 не може бути підставою для видачі їй паспорта громадянина України зразка, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII, оскільки є індивідуальним актом, та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи.

Також у вказаному листі відповідач вказує, що заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, адже видача паспорта громадянина України у формі книжки чи картки, що містить безконтактний носій не можлива без обробки персональних даних.

З урахуванням наведеного ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вказав про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

11.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про зобов`язання вчинити дії (вх. №590/8034.2-21), у якій просила прийняти від неї її біометричний паспорт і знищити його у зв`язку з непридатністю користування, скасувати номер УНЗР, який був наданий під час оформлення паспорта у вигляді ID-картки.

30.07.2021 позивач звернулась до Солом`янського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про видачу паспорта громадянина України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII та у якій зазначила, із посиланням на статті 63, 70 Податкового кодексу України про не згоду на обробку її персональних даних.

Листом від 30.07.2021 №8034.12-2441/8034.2-21 відповідач повідомив заявницю про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII з аналогічних підстав, що були викладені у листі від 11.03.2021 №Т-34336/6/8012-21/8034.12/3746-21.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI).

Підпунктом «а» пункту 1 частини 1 статті 13 Закону №5492-VI визначено, що документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України є, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно із частинами 1-2 статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

У той ж час, положеннями частин 4-5 статті 14 Закону №5492-VI регламентовано, що документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення №2503-XII).

Згідно з пунктом 1 вищевказаного Положення паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Пунктом 3 Положення №2503-XII передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

В силу пункту 5 Положення №2503-XII, паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Відповідно до пунктів 9-11 Положення №2503-XII, паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80х60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України. Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Між тим, положеннями пунктів 1, 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок №302), передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Згідно пункту 2 Постанови №302, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру запроваджено:

з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. №2503-XII;

з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

В силу абзацу 6 пункту 3 Постанови №302, Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Відповідно до вимог підпункту 6 пункту 6 Порядку №302, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, здійснюється обмін паспорта.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Порядок №456).

Пунктом 2 вищевказаного Порядку №456 передбачено, що для вклеювання фотокартки при досягненні віку 25 або 45 років особи, на ім`я якої оформлений паспорт, протягом 30 календарних днів заявник подає працівнику територіального підрозділу заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3, 5 x 4, 5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток за формою згідно з додатком 4 до цього Тимчасового порядку.

У разі подання заяви та документів через центр надання адміністративних послуг адміністратор центру надання адміністративних послуг передає прийняті заяву та документи до відповідного територіального підрозділу ДМС.

Для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3, 5 x 4, 5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток.

У разі подання паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.

Приписами статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-ІV (далі - Закон №2297-ІV) визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спірних правовідносин, серед іншого, полягає у тому, що, на переконання позивача, відповідачем було протиправно відмовлено у видачі ОСОБА_1 (у зв`язку із пошкодженням документа) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

Суд враховує, що пунктом 13 Положення №2503-XII визначено, що для одержання паспорта громадянин подає: (1) заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; (2) свідоцтво про народження; (3) дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; (4) у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Форма такої заяви, зазначеної у підпункті 1 пункту 13 Положення №2503-XII була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №320 від 13.04.2012 «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», а саме, Додаток 1. Однак, наказ Міністерства внутрішніх справ України №320 від 13.04.2018 втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України №161 від 01.03.2018.

Відтак, іншого зразка форми про видачу паспорта громадянина України, встановленого Міністерством внутрішніх справ України для реалізації пункту 13 Положення №2503-XII на сьогодні немає.

У свою чергу, наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 «Про затвердження Тимчасового порядку оформленні і видачі паспорта громадянина України» затверджено зміст і форму заяви про видачу паспорта громадянина України (додаток 1), проте, Наказ №456, виходячи із його суті і змісту, не може бути застосовано у даних правовідносинах, оскільки, на дату подання позивачем документів відсутнє на користь заявника рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №240/575/20 зазначено, що реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема, для паспорта зразка 1994 року - двома фотокартками і свідоцтвом про народження.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується, що вказані вимоги ОСОБА_1 були дотримані.

Суд зауважує, що у відповідях на заяви позивача про видачу паспорта у формі книжечки відповідач не зазначив про невідповідність заяви визначеній законодавством формі.

Разом з цим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.09.2018 у справі №806/3265/17, норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

На переконання Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не встановлене законом), не є необхідним у демократичному суспільстві. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Також, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №806/3265/17, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Оскільки, спірні правовідносини між сторонами виникли саме з приводу фактичної відмови відповідача у видачі паспорту у формі книжечки, з огляду на позицію відповідача про те, що видача паспорту можлива лише у формі ID-картки, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов до висновку щодо наявності у позивача права на отримання паспорту у формі книжечки.

Окрім того, суд вважає, що той факт, що позивачка вже документована паспортом у формі ІD-картки жодним чином не може позбавити її гарантованого та підтвердженого зазначеним рішенням Великої Палати Верховного Суду права отримати паспорт у формі книжечки за умови вилучення вже наявного паспорта у формі картки.

Беручи до уваги наведене у свій сукупності, суд вважає наявними правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними відмови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, які оформлені листами від 11.03.2021 №Т-3433/6/8012-21/8034.12/3746-21 та від 30.07.2021 №8034.12-2441/8034.2-21 у видачі ОСОБА_1 (у зв`язку із пошкодженням документа), паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII та наявність підстав для зобов`язання останнього вчинити такі дії.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача скасувати та знищити номер УНЗР ОСОБА_1 та вивести його з реєстру ЄДДР України і у подальшому вести облік ОСОБА_1 за прізвищем, іменем, по-батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII суд вкаже про наступне.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону №2297-ІV суб`єкт персональних даних має право, зокрема, пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2297-ІV персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Статтею 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі - Закон №5492-VI) регламентовано, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до статті 10 Закон №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закон України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно зі статтею 13 Закон №5492-VI, до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 21 Закон №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Таким чином, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Як свідчать матеріали справи, 13.02.2018 ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою для оформлення паспорта громадянки України у формі ID-картки, у якій було надано згоду на обробку персональних даних.

Разом з тим, в подальшому позивачка зверталася до відповідача з проханням вилучити дані з Єдиного державного демографічного реєстру та знищити унікальний номер посилаючись на положення статті 16 Закону №5492-VI та відмову від паспорту.

Як вже було вказано судом вище, пунктом 2 частини статті 15 Закону №2297-ІV регламентовано, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню лише у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Однак, в даному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки останні врегульовано спеціальним законом, а саме Законом №5492-VI, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, положеннями якого не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Ні положеннями Закону №5492-VI, ні Порядком ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №784, підстав та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР не передбачено.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів суд приходить до висновку, що фізична особа, зокрема, позивач, фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але не скасування (вилучення) її, в зв`язку з релігійними переконаннями, відмовою від паспорту та подальшого знищення документу.

Враховуючи те, що персональні дані позивача під час оформлення паспорту громадянина України у формі ID-картки отримано з дозволу останньої, що підтверджується безпосередньо заявою-анкетою №1549467 від 13.02.2018, що свідчить про отримання останніх без порушення вимогу Законів №5492-VI, №2297-ІV, за відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження недостовірності відповідних даних, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також при вирішенні спору по суті в цій частині суд відхиляє посилання позивача на те, що її не ознайомлено з наслідками присвоєння реєстраційного номеру, оскільки по-перше, матеріали справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження наведеного, а навпаки містять згоду позивача на обробку персональних даних, а по-друге, частиною 2 статті 68 Конституції України регламентовано, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, наведені твердження ОСОБА_1 не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимоги в цій частині.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, б. 4-а, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними відмови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, які оформлені листами від 11.03.2021 №Т-3433/6/8012-21/8034.12/3746-21 та від 30.07.2021 №8034.12-2441/8034.2-21 у видачі ОСОБА_1 (у зв`язку із пошкодженням документа), паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області оформити та видати ОСОБА_1 (у зв`язку із пошкодженням документа), паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, б. 4-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суму сплаченого нею судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева