Справа № 380/7652/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/7652/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (Відповідач-1), Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту Львівської міської ради щодо припинення нарахування ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, належних йому як учаснику бойових дій з 25 жовтня 2004 року по даний час;

- зобов`язати Управління соціального захисту Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій пільги на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з вимогами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 25 жовтня 2004 року по даний час, зробивши відповідні перерахунки з урахуванням того, що моя донька є інвалідом 2-ї групи;

- поновити термін на оскарження в зв`язку з моєю хворобою та запровадженням державою Україна військового стану;

- розгляд справи проводити без моєї участі в зв`язку з хворобою.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, починаючи з 01 січня 2021 року, неодноразово звертався до відповідача-1 із письмовими заявами про надання пільг зі сплати комунальних послуг як учаснику бойових дій. Одночасно у заявах було зазначено про те, що призначення державної субсидії позивач не потребує. З 01 січня 2021 року по сьогодні позивач отримує рахунки за надані комунальні послуги без урахування пільг на нього, його дружину та дочку, яка є особою з інвалідністю другої групи. Позивач уважає, що відповідач-1 здійснив надмірний перерахунок оплати за надані комунальні послуги. Так, маючи у наявності документи про те, що позивач є учасником бойових дій, а його донька є особою з інвалідністю другої групи та їм належить відповідно до закону право на встановлення пільг на оплату комунальних послуг, відповідач-1 безпідставно нарахував позивачу суму за надані комунальні послуги у розмірі 2378,99 грн. Крім того, на думку позивача, відповідач не врахував положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», той факт, що розмір субсидії, призначеної його дочці, є меншим, ніж належна позивачу пільга (75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами), а також ту обставину, що згідно з персональною обліковою карткою платника ОСОБА_1 датою початку нарахування пільги є 25 жовтня 2004 року пожиттєво.

Ураховуючи викладене, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідачів-1, -2 викладена у відзивах на позовну заяву. Відповідачі-1, -2 проти заявленого позову заперечують з одних і тих же мотивів, вказуючи, що відповідно до абзацу 1 пункту 5 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117, ОСОБА_1 як учасник бойових дій зареєстрований в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, та користується 75-ти відсотковою знижкою на дві особи при оплаті за житлово-комунальні послуги у межах соціальних нормативів споживання житлово-комунальних послуг для надання пільг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі також Постанова № 409), за адресою: АДРЕСА_2 , з 24 жовтня 2004 року.

Відповідачі-1, -2 зазначають, що Шевченківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на підставі даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, розраховує суму пільги, виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має згідно із законом, та кількості членів сім`ї. 14 вересня 2004 року позивач звернувся до територіального органу соціального захисту із заявою щодо включення його до реєстру персоніфікованого обліку пільговиків, як учасника бойових дій. До заяви позивач долучив: довідку ЛКП «Тополя-406» від 30 серпня 2004 року № 2060 про склад сім`ї; копію паспорта громадянина України, копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 20 квітня 1999 року; копії пенсійних посвідчень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також позивач заповнив персональну облікову картку, в якій у графі «Склад сім`ї» зазначив лише одну особу дружину ОСОБА_2 . Жодних інших членів сім`ї, в тому числі й дочку, позивач не зазначив. Відповідно до Постанови № 409 позивачу надається пільга в межах соціальної норми на двох членів сім`ї на позивача та на його дружину.

Також відповідачі-1, -2 звертають увагу на те, що дочка позивача є особою з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання, а не особою з інвалідністю другої групи з дитинства, тому визначених законодавством підстав включати її до складу членів сім`ї позивача немає.

Відповідачі-1, -2 підсумовують, що відсутні підстави для нарахування пільг позивачу на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 із включенням до членів сім`ї позивача дочки, яка є особою з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання, оскільки це не передбачено ні Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ні статтею 53 Бюджетного кодексу України, ні Порядком надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373.

Ураховуючи викладене, просять суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 24 травня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 06 липня 2022 року залучено Шевченківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до участі у справі як другого відповідача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 10 червня 2014 року Львівським облвійськкоматом, ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно з довідкою Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 02 червня 2022 року № 260310-203 ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник бойових дій, з 24 жовтня 2004 року, та користується пільгами на житлово-комунальні послуги в межах соціальних норм, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», на двох осіб.

Позивач уважаючи протиправними дії відповідача-1 щодо припинення нарахування пільг на оплату житлово-комунальних послуг, належних йому як учаснику бойових дій з 25 жовтня 2004 року, а також, стверджуючи, що має право на нарахування пільг на оплату житлово-комунальних послуг із включенням до членів його сім`ї доньки, яка є особою з інвалідністю другої групи, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист закріплено й у статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 288/1557/16-а. Ці висновки Верховного Суду стосуються узагальненої правової оцінки питання права на судовий захист у адміністративному судочинстві, умов та порядку реалізації цього права, а тому можуть бути застосовані й до справи, яка розглядається.

Як слідує зі змісту позовної заяви та заявлених позовних вимог, у цій справі позивач убачає порушення своїх прав відповідачами у припиненні нарахування пільг на оплату житлово-комунальних послуг, належних йому як учаснику бойових дій з 25 жовтня 2004 року, а також у ненарахуванні пільг на оплату житлово-комунальних послуг із включенням до членів його сім`ї дочки, яка є особою з інвалідністю другої групи.

Суд встановив, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 10 червня 2014 року Львівським облвійськкоматом, позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Правовий статус ветеранів війни, до яких належать, зокрема, учасники бойових дій визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги:

75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);

75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 75-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено:

соціальну норму житла, в межах якої держава надає громадянам пільги на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком (пункт 2);

соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком (пункт 3).

Згідно з довідкою Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 02 червня 2022 року № 260310-203 ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник бойових дій, з 24 жовтня 2004 року, та користується пільгами на житлово-комунальні послуги в межах соціальних норм, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», на двох осіб.

У відзивах на позовну заяву відповідачі підтверджують, що позивач як учасник бойових дій зареєстрований в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, та користується 75-ти відсотковою знижкою на дві особи при оплаті за житлово-комунальні послуги у межах соціальних нормативів споживання житлово-комунальних послуг для надання пільг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», за адресою: вул. І. Мазепи, 14/14, м. Львів, з 24 жовтня 2004 року.

Таким чином, наведеним вище спростовуються доводи позивача про припинення нарахування відповідачами пільг на оплату житлово-комунальних послуг, належних йому як учаснику бойових дій з 25 жовтня 2004 року.

Жодних доказів, які б указану обставину підтверджували, позивачем не надано.

В той же час покликання позивача на те, що йому нарахована плата за спожиті комунальні послуги у розмірі 2378,99 грн, що, на думку позивача, свідчить про припинення нарахування пільг, суд оцінює критично, оскільки позивачу встановлена 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами, а відтак неохоплена цією знижкою сума підлягає сплаті позивачем.

За таких обставин суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин відповідачі не вчиняли будь-яких дій, спрямованих на припинення нарахування позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, належних йому як учаснику бойових дій з 25 жовтня 2004 року та прав позивача у цій частині не порушували.

Тож оскільки права позивача на отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, належних йому як учаснику бойових дій з 25 жовтня 2004 року не порушені, то й підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Щодо ненарахування пільг на оплату житлово-комунальних послуг із включенням до членів сім`ї позивача його дочки, яка є особою з інвалідністю другої групи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 5 статті 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Оскільки як слідує з матеріалів справи та стверджується відповідачами, дочка позивача є особою з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання, а не особою з інвалідністю другої групи з дитинства, то в силу вимог частини 5 статті 51 Бюджетного кодексу України вона не належить до складу членів сім`ї позивача як пільговика.

За таких обставин суд погоджується з доводами відповідачів про відсутність підстав для нарахування пільг позивачу на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 із включенням до членів його сім`ї дочки, яка є особою з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання, оскільки це не передбачено ні Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ні статтею 53 Бюджетного кодексу України.

Тому підстави для задоволення позовних у цій частині також відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (вул. Галицька, 21, м. Львів, 79006), Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (вул. Липинського, 11, м. Львів, 79019) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 02 вересня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.