Справа № 560/4782/22
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/4782/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

05 вересня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького обласного центру медико-соціальної експертизи, Центральної медико-соціальної експертної комісії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ельницького обласного центру медико-соціальної експертизи, Центральної медико-соціальної експертної комісії, в якому просив:

1.1 Визнати протиправними та частково нечинними висновки у довідках Хмельницької МСЕК серії 12 ААВ №379420 від 26.04.2021 і серії АВ №0033063 ДЗ Центральної МСЕК МОЗ України від 24.11.2021 року разом із випискою до акту огляду ДЗ Центральна МСЕК МОЗ України від 24.11.2021 року до довідки Серії АВ №0033063 в частині зазначеної у них невірної причини його інвалідності як "захворювання отримане під час проходження військової служби" терміном від 01.06.2021 і безстроково;

1.2. Визнати протиправною бездіяльність відповідачів як суб`єктів владних повноважень в частині зазначених у перелічених довідках від 26.04.2021 та від 24.11.2021, а також в акті огляду до довідки від 24.11.2021 причин його інвалідності як "захворювання отримане під час проходження військової служби" та зобов`язати відповідачів вчинити певні дії із вірним визначенням йому причини його інвалідності 2-ої групи саме як "захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби".

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

4. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що проходив військову службу в армії у СРСР. Був достроково звільнений з військової служби в грудні 1991 року. Причиною звільнення було важке поранення отримане під час виконання обов`язків військової служби, в результаті чого отримав інвалідність 2 групи.

5. Апелянт зазначає, що ДЗ "Центральна МСЕК МОЗ України" розглянуло медико-експертну справу ОСОБА_1 щодо правомірності рішення Хмельницького обласного центру МСЕ, з питання зміни причини інвалідності, яке на його думку є протиправним. Також зазначає, що відповідач протиправно вказав у довідці МСЕК серії 12 ААВ №379420 від 26.04.2021, якою йому було в 2021 році перевизначено 2-гу групу інвалідності із 28.05.2020 по 01.06.2021, а не безстроково, як було в довідці від 28.05.2020 та зазначенням причин інвалідності як: "захворювання отримане при проходженні військової служби".

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проходив військову службу в армії в СРСР та звільнений із Збройних Сил в 1991 році на підставі Наказу по особовому складу №-0827 від 21.11.1991, та з 01.06.1997 року позивачу в Російській Федерації було призначено пенсію по інвалідності як інваліду ІІ групи "захворювання, отримано при виконанні обов`язків військової служби".

7. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ №090391, причиною інвалідності позивача зазначено: захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби".

8. Відповідно до довідки №АХ-50512 від лютого 2021 року виданої начальником центру соціального забезпечення Російської Федерації встановлено, що позивачу припинено виплату пенсії по інвалідності з 01.03.2021 року, у зв`язку із вибуттям на постійне місце проживання в іншу країну.

9. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії по інвалідності, як інваліду другої групи.

10. До заяви про призначення пенсії позивач додав : - виписку з акту огляду Хмельницькою обласною МСЕК (сер.12 ААВ №090391 від 14.09.2020) про встановлення з 28.05.2020 другої групи інвалідності від захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби; - довідку МСЕК (сер.ВТЕ-301 №021951) видану міжрайонною медико-соціальною експертною комісією м.Калінінграда про встановлення з 08.05.1997 року інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при проходженні військової служби; - довідку МСЕК (сер.МСЕ - 012 №094769 видану міжрайонною медико-соціальною експертною комісією м.Калінінграда про встановлення з 15.11.2001 інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби.

11. Згідно листа військового комісаріату Володимирської області Російської Федерації від 17.02.2021 №АХ-50512, який надійшов на запит від 15.03.2021 повідомлено, що ОСОБА_1 надано на комісію МСЕ в військовий комісаріат фіктивне заключення 31 ВЛК, в результаті чого було безпідставно встановлено причину інвалідності "захворювання, отримане при виконанні обов`язків військової служби" (довідка МСЕК (сер.МСЕ-012 №094769 від 15.11.2001.), ОСОБА_1 було виправлено причину інвалідності на "захворювання, отримане при проходженні військової служби".

12. На підставі наведеного вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулось до Хмельницького обласного центру медико-соціальної експертизи з листом в якому просило в найкоротший термін перевірити правильність встановлення ОСОБА_1 інвалідності внаслідок "захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби" (довідка МСЕК сер.12 ААВ №090391 від 14.09.2020), оскільки вирішується питання щодо його пенсійного забезпечення.

13. 26.04.2021 Хмельницькою обласною медико-соціальної експертизи комісією за результатами проведеної МСЕ позивача прийняла рішення, яким визначила причину інвалідності: захворювання, отримане при проходженні військової служби", строк на якій встановлено інвалідність "до 01.06.2021" про що Хмельницькою обласною медико-соціально експертною комісією видано ОСОБА_1 довідку акта огляду МСЕК серії 12ААВ №379420 від 26.04.2021.

14. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо визначення Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією у довідці до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №379420 від 26.04.2021 та Державним закладом "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України" у довідці до акта огляду МСЕК серії АВ №0033063 від 24.11.2021 певної причини інвалідності та невизнання іншої причини інвалідності, а тому звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

15. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-5 цієї постанови.

16. Відповідач вказує, що оскільки після проведеної військовим комісаріатом Владимирської області уточнюючої роботи стосовного ОСОБА_1 зокрема, щодо виплати пенсії йому, встановив, що ОСОБА_1 у бюро МСЕ і військовий комісаріат області надав фіктивне заключення 31 ВЛК. Враховуючи наведене вище, МСЕ змінило ОСОБА_1 причину інвалідності на захворювання "отримана в період проходження військової служби".

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

17. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-XII (далі - Закон № 875-ХІІ) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

19. Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (ст. 3 Закону № 875-ХІІ).

20. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" № 2961-IV (далі - Закон № 2961-IV) медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

21. Відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та статті 7 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" Кабінет Міністрів України постановою від 03.12.2009 №1317 затвердив Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі - Положення № 1317).

22. Згідно із п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

23. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п. 4 Положення № 1317).

24. За правилами п. 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

25. Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій (п. 12 Положення № 1317).

26. Згідно із п.17 та 19 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

27. Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

28. Умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями встановлені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

29. За змістом п. 25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

30. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності, а також визначення відповідної причини встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК.

31. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

32. Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я (п.18 Положення про МСЕК).

33. Наведеним нормам кореспондують приписи пунктів 23 та 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317, відповідно до яких у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

34. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

35. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

36. Отже, МОЗ України уповноважене розглядати скарги на рішення обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій та, у випадку виявлення фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, може доручити Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення.

37. У свою чергу Центральна МСЕК за дорученням МОЗ України повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє обґрунтованість прийнятих рішень і в разі необхідності скасовує їх.

38. Судом установлено, що інвалідність визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи, яке проводиться медико-соціальними експертними комісіями.

39. Відповідно до п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

40. Причини інвалідності наведено у п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317.

41. Суд зазначає, що апелянтом не додано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, зокрема оригіналів документів з відповідними підписами та мокрими печатками лікарських установ, які б підтвердили причину інвалідності, а саме "захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби".

42. При цьому, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

43. Проте суд звертає увагу на те, що вирішення питань щодо визначення причини встановлення інвалідності є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2021 року по справі № 160/12235/19.

44. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

45. Подібна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а.

46. Колегією суддів факту порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення МСЕК не встановлено.

47. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до положень КАС України адміністративні суди не можуть підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

48. Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

49. Законом № 875-XІIпередбачено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи МОЗ України.

50. При цьому, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

51. З огляду на наведене, суд наголошує, що відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення позивачу інвалідності є дискреційними повноваженнями та виключною його компетенцією.

52. Колегія суддів наголошує, що завданням суду, при розв`язанні зазначеного спору, є перевірка дотримання медико-соціальною експертною комісією встановленого законом порядку проведення експертизи та відповідність її дій та рішень положенням спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у даній справі. Зазначена правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року (справа №805/773/17-а).

53. Разом з тим аналіз зазначених вище норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

54. Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень МСЕК, суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, яка на час спірних правовідносин визначена Положенням №1317 та Інструкцією №561. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

55. Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30.04.2021 у справі № 160/12235/19.

56. Як слідує з матеріалів справи, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем були враховані та досліджені документи, на які позивач посилається, як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог, рішення прийнято після проведення необхідних досліджень позивача лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, та за результатами об`єктивного обстеження позивача членами комісії.

57. Вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, а адміністративний суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

58. З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

59. Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

60. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

61. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

62. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

63. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

64. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

65. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.