Справа № 460/2777/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2022 року м. Рівне №460/2777/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської обласної прокуратури
про визання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури (далі - відповідач), у якому просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не виплати середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги;

стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги в зв`язку з звільненням по день фактичного розрахунку в сумі 158271,25 грн.

Стислий виклад позицій сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом виконувача обов`язків прокурора Рівненської області № 398к від 13.05.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Рівненської області. Оскільки вихідну допомогу при звільненні відповідачем виплачено лише 14.01.2022, відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги по день фактичного стягнення казначейською службою. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

22.03.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідачем були виконанні усі дії щодо своєчасного розрахунку при звільненні позивача у відповідності до чинного законодавства, що свідчить про відсутність у діях відповідача вини, яка передбачена статтею 117 КЗпП України. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заяви, клопотання учасників справи.

Заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 16.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 06.09.2022 у задоволенні клопотання представника Рівненської обласної прокуратури про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 06.09.2022 у задоволенні клопотання представника Рівненської обласної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

Наказом прокуратури Рівненської області № 344к від 30.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Рівненської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" у перший робочий день після закінчення її тимчасової непрацездатності /а.с.10/.

Наказ видано на підставі рішення № 229 від 09.04.2020 кадрової комісії № 2.

Наказом прокуратури Рівненської області № 398к від 13.05.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Рівненської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 13.05.2020 /а.с.11/.

Цим же наказом Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Рівненської області наказано провести остаточний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористані щорічні та додаткові відпустки за період роботи з 27.02.2018 по 26.02.2019 в кількості 06 календарних днів, з 27.02.2019 по 26.02.2020 в кількості 13 календарних днів, з 27.02.2020 по 13.05.2020 в кількості 10 календарних днів.

Листом від 15.01.2021 № 21-4вих-21 Рівненська обласна прокуратура повідомила позивача про те, що при звільнені їй було нараховано та виплачено заробітну плату за 1 робочий день в сумі 641,91 грн, допомогу по тимчасовій непрацездатності за 12 днів в сумі 13167,60 грн та компенсацію за невикористану відпустку за 29 днів в сумі 23045,43 грн /а.с.13/.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 460/376/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021, стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 21680,40 грн. Рішення набрало законної сили 14.12.2021 /а.с.17-22/.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 460/376/21 позивачу 14.01.2022 проведено виплату вихідної допомоги при звільненні. Вказані обставини підтверджуються банківською випискою по надходженням за період 14.01.2022 14.01.2022 /а.с.16/.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки у виплаті вихідної допомоги при звільненні протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та оцінка аргументів сторін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право мирно володіти своїм майном.

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 висловлено правову позицію, підтриману Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі № 810/451/17, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, а саме: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Водночас, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 460/376/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021, стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 21680,40 грн. Рішення набрало законної сили 14.12.2021 /а.с.17-22/.

Отже, відповідачем не проведено з позивачем повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено вихідну допомогу при звільненні в сумі 21680,40 грн.

Суд зауважує, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Оскільки, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 460/376/21 стягнуто на користь позивача вихідну допомогу при звільненні, то у позивача виникає право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Рівненської обласної прокуратури від 15.01.2021 № 21-4вих-21 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1032,40 грн /а.с.18/.

Період з 14.05.2020 (наступний день після дати звільнення позивача) по 14.01.2022 (дата виплати вихідної допомоги при звільненні) охоплює 419 робочих днів, а не як помилково зазначає позивач 414 днів. Отже, середній заробіток за час затримки виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні становить 432575,60 грн (з розрахунку: 1032,40 грн х 419 робочих днів).

Поряд з цим, суд вважає, що в порівнянні із розрахованою сумою вихідної допомоги при звільненні - 21680,40 грн, суму 432575,60 грн не можна вважати співмірною, оскільки остання значно перевищує суму такої допомоги.

Так, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 сформував правову позицію щодо врахування частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи задоволено позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Суд зазначає, що загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат склав 58535,34 грн, з яких: виплачена заробітна плата 36854,94 грн згідно розрахункового листа за травень 2020 /а.с.14/ (62,96%) та вихідна допомога 21680,40 грн (виплачена згідно рішення суду) (37,04%).

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на її користь 160226,00 грн, як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (37,04% від 432575,60 грн).

Порушене право позивача та мотиви такого висновку.

Виплата роботодавцем працівнику всіх сум що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення та є однією із основних державних соціальних гарантій, закріпленою на законодавчому рівні нормами Кодексу законів про працю України тому суд дійшов висновку, що дії відповідача порушують трудові права та гарантії, які є складовими конституційного права на соціальний захист, що є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґруннтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають до задоволення.

Судові витрати.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1582 грн 71 коп, що підтверджується квитанцією від 10.02.2022, що наявна в матеріалах справи.

Відтак, на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури судовий збір у сумі 1582 грн 71 коп.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні.

Стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в сумі 160226,00грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури судовий збір у сумі 1582,71грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 вересня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненська обласна прокуратура (вул.16 Липня,52,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 02910077)

Суддя О.В. Поліщук