Справа № 480/3227/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2022 р. Справа № 480/3227/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Логвин М.В.,
представника відповідача - Матюхи Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Охтирського дочірнього агролісогосподарського підприємства "Охтирський агролісгосп" до Державної екологічної інспекції у Сумській області про визнання протиправним та скасування припису,-
В С Т А Н О В И В:
Охтирське дочірнє агролісогосподарське підприємство "Охтирський агролісгосп" (далі - позивач, ДП "Охтирський агролісгосп") звернулося до суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції у Сумській області (далі - відповідач, Державна екологічна інспекція у Сумській області) про визнання протиправним та скасування припису Державної екологічної інспекції у Сумській області від 18.02.2021 року №28/06.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що оскаржуваний припис 18.02.2021 є протиправним та таким, що порушує права ДП Охтирський агролісгосп.
Так, вказав, що планова перевірка проведена за відсутності підстав у зв`язку з порушенням процедури, передбаченої чинним законодавством України та посадовими особами у складі, що не відповідає розпорядчим документам, а акт планової перевірки складений з порушенням вимог чинного законодавства України. Зокрема, згідно Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік Державною екологічною службою України за №2289 було внесено проведення 15.02.2021 планової перевірки позивача. Однак, затвердженню органом державного нагляду (контролю) річного плану здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період передує затвердження плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. Дійсно, Державною регуляторною службою України було затверджено План здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на 2021 рік, однак відповідний наказ за №114 датовано 16.11.2020, тобто після 15 листопада року, що передує плановому, всупереч вимогам абз. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Щодо уповноважених осіб на перевірку позивач зазначив, що згідно направлення на проведення планової перевірки було уповноважено ОСОБА_1 . Приходька Ігоря Олександровича та державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Сумської області: Деуленко Тетяну Вячеславівну, Шимка Олександра Івановича. Натомість в акті за результатом проведення перевірки від 18.02.2021 року №71/06 та приписі від 18.02.2021 №28/06 зазначено, що планову перевірку було проведено лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а фактично вищевказані документи підписано виключно ОСОБА_2 .
Також наголосив, що акт за результатами проведення планового заходу є таким, що складений з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки не містить переліку нормативно-правових актів, відповідно до яких складено перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) та не містить посилання на докази.
Окремо відмітив, що вимоги пунктів 1-6 припису порушують права позивача з огляду на те, що вказані у пунктах 1-6 припису порушення взагалі не вчинялися Охтирським ДАП "Охтирський агролісгосп"
Ухвалою суду від 19.04.2021 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Відповідач, заперечуючи проти вимог, подав до суду відзив на позов (а.с.50-72), в якому просив відмовити у задоволенні вимог, виходячи з того, що позивачем було порушено вимоги природоохоронного законодавства, що викладені в акті перевірки, та на усунення яких відповідачем був наданий позивачу припис № 28/06 від 18.02.2021.
Щодо пункту 1 припису вказує, що позивачем порушено ст. 26 Закону України Про відходи, згідно якої державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на які поширюється дія цього Закону.
Щодо пунктів 2,3 припису вказує, що відповідно ч.1 та ч. 2 ст. 27 Закону України Про відходи з метою забезпечення збирання, оброблення, збереження та аналізу інформації про об`єкти утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться їх реєстр, в якому визначаються номенклатура, обсяги утворення, кількісні та якісні характеристики відходів, інформація про поводження з ними та заходи щодо зменшення обсягів утворення відходів і рівня їх небезпеки. Реєстр об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться на підставі звітних даних виробників відходів, відомостей уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами.
При цьому, відповідальну особу ДП "Охтирський агролісгосп" було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 82 Кодексу про адміністративні правопорушення України за не ведення первинного поточного обліку відходів, штраф який був сплачений у повному обсязі.
Щодо пункту 4 припису вказує, що відповідно п.д ст.17 Закону України Про відходи забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки, а відповідно до постанови Кабінету України від 01.11.1999 року № 2034 Про затвердження Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів паспортизація відходів ведеться підприємствами з метою їх вичерпної ідентифікації та визначення оптимальних шляхів поводження з ним. Паспортизація відходів передбачає складення і ведення паспортів відходів, паспортів місць видалення відходів, реєстрових карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до державного класифікатора ДК 005-96 "Класифікатор відходів" та номенклатури відходів.
Щодо пункту 5 припису вказує, що відповідно п. б ст. 17 Закону України Про відходи суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.
Щодо пункту 6 припису вказує, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2012 №1221 Державна екологічна інспекція забезпечує здійснення контролю за дотриманням підприємствами, установами та організаціями вимог, зазначених в пункті 2 цієї постанови та Порядку збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення), утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив), затвердженому цією постановою.
Щодо пункту 7 припису вказує, що відповідно до ст. 17 Лісового Кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Ухвалами суду від 30.06.2021 та від 30.07.2021 у сторін витребовувалися додаткові докази у справі (а.с.61), що на виконання вимог суду були надані (а.с.64-72, 79-92).

Ухвалою суду від 25.11.2021 було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 14.12.2021 (а.с.94), в якому було оголошено перерву до 01.02.2022 з метою надання часу сторонам для підготовки і подання сторонами письмових пояснень у справі (а.с.107-108).

Судові засідання 01.02.2022, 15.02.2022, 15.03.2022, 07.06.2022, 19.07.2022, 22.08.2022, неодноразово відкладалися та в них оголошувалася перерва до 15.02.2022, 15.03.2022, 07.06.2022, 19.07.2022, 22.08.2022, 29.08.2022 за клопотаннями представників сторін (а.с.124, 130, 136, 142, 158, 167-168).

Представником відповідача було подано додаткові пояснення (а.с.110-117, 132-134), в яких представник Державної екологічної інспекції у Сумській області раніше викладену позицію підтримав та просив суд відмовити у задоволенні вимог.

Додатково вказав у поясненнях, що твердження позивача про відсутність правових підстав для проведення планової перевірки не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, пунктом №2289 Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік передбачалось проведення Державною екологічною інспекцією у Сумській області планової перевірки Охтирського ДАП "Охтирський агролісгосп" строком 10 днів починаючи з 15.02.2021. Також направлення Державної екологічної інспекції у Сумській області № 74/06 від 11.02.2021 на проведення планової перевірки Охтирське ДАП "Охтирський агролісгосп" у термін з 15.02.2021 по 26.02.2021 відповідає строкам проведення перевірки визначених Планом здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік.

Відмітив, що Державна екологічна інспекція у Сумській області не є уповноваженим державою органом який самостійно розробляє та затверджує щорічні Плани здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) та відповідно не може виконувати вказані обов`язки покладені на Державну регуляторну службу України, яка є самостійним суб`єктом владних повноважень та нести відповідальність за їх виконання чи неналежне виконання, що не враховано позивачем.

Щодо посилання позивача на відсутність переліку нормативно-правових актів в акті перевірки вказав у поясненнях, що відповідно до вимог ч.6 ст. 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V що виявлені під час перевірки порушення фіксуються, саме в акті перевірки і вказана норма не передбачає збирання будь-яких інших додаткових доказів на підтвердження вказаних обставин, що не враховано позивачем. Крім того, Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності у своєму змісті не передбачає норм, які визначають поняття докази та доказування, порядку їх збирання, подання, належності та допустимості, що також не було враховано позивачем.

Щодо посилання позивача на проведення перевірки посадовими особами у складі, що не відповідає розпорядчим документам і це є окремою підставою для скасування припису вказує у поясненнях, що відповідно до направлення на перевірку № 74/06 від 11.02.2021 на планову перевірку позивача направлялись старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Сугоняк Я.В., Приходько І.О., державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Деуленко Т.В. та Шимко О.І., а фактично перевірку провели старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Сугоняк Я.В., Приходько І.О. які і підписали акт планової перевірки позивача № 71/06 від 18.02.2021. По наслідкам проведеної перевірки, оскаржуваний припис № 28/06 від 18.02.2021 підписали старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Сугоняк Я.В. та Приходько І.О., які безпосередньо і здійснили вказану перевірку, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 7 Закону № 877-V.

Вимогами ч.8 ст.7 Закону № 877-V не передбачається, що припис зобов`язані підписати всі без виключення посадові особи, які були включені в направлення на перевірку. Вказана норма Закону безпосередньо спрямована на те, щоб припис не могли підписати особи, які не здійснювали перевірку, що знов таки не враховано позивачем.

Також у поданих суду поясненнях представник відповідача наголосив, що позивачем були допущені порушення вимог природоохоронного законодавства, викладені в акті, у зв`язку з чим відповідачем правомірно було винесено припис на їх усунення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним у задовольнянні позову відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що ДП "Охтирський агролісгосп" зареєстроване як юридична особа (а.с.8).

На підставі п.1 наказу Державної регуляторної служби України від 16.11.2020 №114 Про затвердження Плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на 2021 рік було затверджено План здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на 2021 рік (а.с.10-16), до якого Державною регуляторною службою України за №28957 було внесено проведення планової перевірки ДП "Охтирський агролісгосп" на предмет дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (дата початку здійснення заходу - 15.02.2021 року, строк здійснення заходу - 10, найменування органу державного нагляду (контролю) - Державна екологічна інспекція України).

З урахуванням вказаного Плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на 2021 рік, затвердженого наказом Державної регуляторної служби України від 16.11.2020 року №114, Державною екологічною інспекцією України прийнято наказ від 27.11.2020 №454 Про затвердження Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік, відповідно до п. 1 якого було затверджено План здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік (а.с.17-19), до якого Державною екологічною інспекцією України за №2289 було включено проведення планової перевірки позивача на предмет дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (дата початку здійснення заходу - 15.02.2021 року, строк здійснення заходу - 10, ступінь ризику - високий, найменування органу державного нагляду (контролю) - Державна екологічна інспекція у Сумській області).

Відповідно до вказаного Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2020 №454, відповідачем прийнято наказ від 11.02.2021 №79-П (а.с.20), на підставі якого та направлення на проведення планової перевірки додержання природоохоронного законодавства від 11.02.2021 №74/06 (а.с.21) Державною екологічною інспекцією у Сумській області було уповноважено старших державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Сумської області: Сугоняка Ярослава Володимировича, Приходька Ігоря Олександровича та державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Сумської області: Деуленко Тетяну В`ячеславівну, Шимка Олександра Івановича для проведення у термін з 15.02.2021 року по 26.02.2021 планової перевірки додержання ДП Охтирський агролісгосп вимог природоохоронного законодавства.

Так, з 15.02.2021 по 18.02.2021 Державною екологічною інспекцією у Сумській області було проведено планову перевірку ДП Охтирський агролісгосп на предмет дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої складено акт проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 18.02.2021 №71/06 (далі - Акт від 18.02.021 (а.с.22-37), що був підписаний старшими державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Сумської області: Приходьком Ігорем Олександровичем, а також директором ДП "Охтирський агролісгосп" Матвієнко Олексієм Олексійовичем із зауваженнями.

Зокрема, у пунктах 2-8 у розділі "Опис виявлених порушень законодавства" встановлено наступні порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства:

2) право постійного користування лісами не посвідчено державним актом на право постійного користування земельною ділянкою - чим порушено ч. 4 ст.17 Лісового кодексу України, ст. ст.125, 126 Земельного кодексу України;

3) не ведеться облік утворювальних відходів за формою 1-ВТ Облік відходів та пакувальної тари - чим порушено ст.ст.17, 26 Закону України Про відходи, наказ Мінприроди від 07.07.2008 №342;

4) не розраховано Показник загально-утворення відходів (Пзув) за результатами роботи підприємства за минулий рік, не складено декларацію про утворення відходів - чим порушено ст.ст. 17, 26, 27 Закону України Про відходи, постанови Кабінету Міністрів України №1360 від 31.08.1998, Постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 18.02.2016;

5) не визначено склад та властивості відходів, які утворюються на підприємстві , не призначено відповідальних осіб у сфері поводження з відходами на підприємстві - чим порушено ст. 17 Закону України Про відходи;

6) не визначено місця тимчасового розміщення відходів. Відсутні паспорти місць тимчасового розміщення відходів на підприємстві - чим порушено ст. 17 Закону України Про відходи, Постанови Кабінету Міністрів України № 2034 від 01.11.199;

7) відсутні договори на передачі відходів 1-4 класу небезпеки в т.ч на вивезення ТПВ - чим порушено ст.17 Закону України Про відходи;

8) не подається до Інспекції звітність щодо утворення та поводження з відпрацьованими мастилами - чим порушено ст. 17 Закону України Про відходи, постанову Кабінету Міністрів України №1221 від 17.12.2021.

18.02.2021 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Державної екологічної інспекції у Сумській області Приходько Ігорем Олександровичем було складено припис №28/06 з вимогою усунення позивачем порушень природоохоронного законодавства (а.с.38), зокрема:

пунктом 1 у строк до 03.05.2021 та постійно зобов`язано позивача завести та забезпечити постійне ведення первинного обліку відходів, які утворюються на підприємстві за формою 1-ВТ Облік відходів, пакувальних матеріалів та тари (порушення, викладене у п.3 Акта від 18.02.021);

пунктом 2 у строк 01.04.2021 зобов`язано позивача призначити відповідальних осіб у сфері поводження з відходами на підприємстві (порушення, викладене у п.5 Акта від 18.02.021);

пунктом 3 зобов`язано позивача у термін, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, розрахувати Пзув за результатами роботи підприємства за минулий рік та подати у встановленому порядку декларацію про утворення відходів (порушення, викладене у п.4 Акта від 18.02.021);

пунктом 4 у строк 03.05.2021 зобов`язати позивача визначити місця тимчасового розміщення відходів на підприємстві. Розробити відповідні паспорти (порушення, викладене у п.6 Акта від 18.02.021);

пунктом 5 у строк 03.05.2021 зобов`язано позивача укласти договори на передачу відходів спеціалізованим підприємствам для подальшої утилізації (порушення, викладене у п.7 Акта від 18.02.021);

пунктом 6 зобов`язано позивача до 5 числа місяця наступного за звітним та щокварталу, забезпечити подання до Державної екологічної інспекції у Сумській області звітність щодо утворення та поводження з відходами (порушення, викладене у п.6 Акта від 18.02.021);

пунктом 7 у строк 03.08.2021 зобов`язано позивача отримати дозвільні документи на право постійного користування земельною ділянкою (порушення, викладене у п.2 Акта від 18.02.021).

Надаючи оцінку правовим відносинам, що склались у цьому випадку між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 №877-V (надалі - Закон №877), згідно з частиною першою статті 4 якого державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону №877 планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Плановим періодом вважається рік, який обчислюється з 1 січня по 31 грудня планового року. Плани здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинні містити дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення.

План здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період для всіх органів державного нагляду (контролю) затверджує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті та вносить відомості до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) до 15 листопада року, що передує плановому.

Річні плани здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період з урахуванням узгоджених дат початку та строків здійснення визначених у плані здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) затверджують органи державного нагляду (контролю), оприлюднюють на своїх офіційних веб-сайтах та вносять відомості до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому.

Такі ж положення передбачено п.п. 3-4 Вимог до оформлення річних та комплексного планів здійснення заходів державного нагляду (контролю), унесення змін до них та звіту щодо їх виконання, затверджених спільним наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Державної регуляторної служби України від 07.08.2017 №1170/81.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 №724 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, є Державна регуляторна служба України.

Таким чином, затвердженню органом державного нагляду (контролю) (у даному випадку Державною екологічною інспекцією України) річного плану здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період передує затвердження плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, тобто Державною регуляторною службою України.

Матеріалами справи підтверджено, що Державною екологічною інспекцією України, наказом від 27.11.2020 року № 454, тобто у відповідності до ч.1 ст.5 Закону №877, до 1 грудня року, що передує плановому було затверджено План здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік (а.с.17-19).

У той же час, Державною регуляторною службою України План здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на 2021 рік, було затверджено наказом за №114 від 16.11.2020, тобто після 15 листопада року, що передує плановому (а.с.10-16).

Представник позивача вважає, що враховуючи затвердження Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік, всупереч вимог абз.11 ч.1 ст.5 Закону №877, після 15 листопада, проведення перевірки відбулося за відсутності належних на те підстав у зв`язку з порушенням процедури, передбаченої чинним законодавством України, тому припис, прийнятий за наслідками такої перевірки, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд, надаючи оцінку вказаним доводам відмічає, що підставами для скасування рішень суб`єктів владних повноважень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків органу державного нагляду (контролю) за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, у питаннях дотримання органами державного нагляду (контролю) процедури проведення перевірки, істотне значення має встановлення обставин забезпечення суб`єктам господарювання можливості реалізувати їх права, передбачені, Законом №877, а у разі їх порушення - чи могло це істотно вплинути на правильність та обґрунтованість висновків органу державного нагляду (контролю), здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті рішення. Тобто, у такому випадку головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати суб`єктам господарювання реалізацію й захист їх прав.

Так, згідно із ст.10 Закону №877, суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право:

- бути поінформованим про свої права та обов`язки; вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства;

- не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо, серед іншого, державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів; посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону;

- бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), залучати під час здійснення таких заходів третіх осіб;

- одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю);

- надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта;

- оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб;

- вимагати припинення здійснення заходу державного нагляду (контролю) у разі, серед іншого, використання посадовими особами органу державного нагляду (контролю) неуніфікованих форм актів.

Тобто, одним із невід`ємних прав суб`єктів господарювання, визначених в ст.10 Закону №877 є можливість суб`єкта господарювання захищати свої права шляхом недопущення посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до проведення перевірки, якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону, а також право бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта.

У судовому засіданні було встановлено забезпечення реалізації прав позивача на його участь у перевірці, на надання у письмовій формі своїх зауважень на Акт від 18.02.2021. Втім, маючи у своєму розпорядженні інформацію про прийняття Державною регуляторною службою України наказу за №114 саме 16.11.2020, тобто не до 15 листопада, своїм правом на недопущення до перевірки позивач не скористався.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 у справі N805/3070/17-а, зробив висновок, підтриманий у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №815/123/17, що якщо допуск до проведення перевірки відбувся, надалі предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених контролюючим органом порушень законодавства, тому якщо суб`єкт господарювання допустив посадову особу Державної екологічно інспекції до перевірки та не реалізував свого права на не допуск, відсутні підстави для визнання неправомірними дії відповідача по проведенню перевірки.

Також судом враховано, що наказ Державної регуляторної служби України від 16.11.2020 за №114 є чинними та позивачем не оскаржується. Поряд з цим позивач ні у позові, ні представник у судовому засіданні не зазначив, як саме прийняття наказу Державної регуляторної служби України за №114 саме 16.11.2020, тобто не до 15 листопада, позбавило позивача можливості реалізувати його права та які саме.

Посилаючись на те, що в оскаржуваному приписі вказано 7 порушень, у той час як в Акті від 18.02.2021 йде мова про виявлені 8 порушень, представник позивача також не наводить яким саме чином викладенням у приписів меншої кількості порушень, ніж зафіксовано в Акті від 18.02.2021, було порушено права позивача.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що представник позивача був обізнаний про проведення перевірки, свої правом недопущення посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до проведення перевірки не скористався, був присутній під час проведення планового заходу, представнику позивача було надано можливість у реалізації права на надання заперечення на акт перевірки та додаткових документів, в судовому засіданні не було встановлено порушення адміністративних процедур під час проведення перевірки, які б вплинули чи перешкодили представнику позивача у реалізації його прав під час проведення перевірки.

Також обґрунтовуючи протиправність проведення перевірки представник позивача вказує на те, що перевірка була проведена посадовими особами у складі, що не відповідає розпорядчим документам.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом відповідача від 11.02.2021 №79-П було наказано провести планову перевірку підприємства позивача для проведення якої направити старших державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Сумської області: Сугоняка Ярослава Володимировича, Приходька Ігоря Олександровича та державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Сумської області: Деуленко Тетяну В`ячеславівну та Шимка Олександра Івановича (а.с.20). Саме на вказаних осіб було виписано направлення на проведення планової перевірки додержання природоохоронного законодавства від 11.02.2021 №74/06.

Натомість в Акті від 18.02.2021 (а.с.22-37) та приписі Державної екологічної інспекції у Сумській області від 18.02.2021 №28/06 (а.с.38) зазначено, що планову перевірку було проведено лише старшими державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Сугоняком Ярославом Володимировичем та ОСОБА_2 , а фактично Акт від 18.02.2021 та оскаржуваний припис підписано виключно Приходьком І.О.

При цьому, суд відмічає, що відповідно до ч.1,2 ст. 7 Закону №877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються, зокрема, перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові (ч.3 ст. 7 Закону №877).

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити, зокрема, найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка з д і й с н и л а захід.

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (ч.7 ст.8 Закону №877).

Виходячи з зазначених вище норм передбачено обов`язок складання та підписання акта та припису саме особою, яка проводила перевірку, водночас вказаною нормою не передбачено, що акт та припис повинні бути підписаний всіма особами, якими перевірка проводилась. При цьому, Закон №877 також не містить застережень, щоб перевірка була проведена всіма особами, які вказані у розпорядчих документах. Важливо лише, щоб було дотримано обов`язок складання та підписання акта та припису перевіряючими, які таку перевірку проводили.

Судом встановлено, що акт та припис, який винесено з метою усунення порушень, виявлених під час планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, п р о в е д е н о ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підписано ОСОБА_2 , який проводив перевірку, а відтак, порушень Закону №877 в частині складання та підписання акта та припису судом не встановлено.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги судом враховано наступне.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання д е т а л ь н и й о п и с виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Згідно із частинами 7 та 8 статті 7 Закону № 877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 4 Закону № 877-V невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.

Отже, наведені правові норми свідчать про те, що припис органу державного нагляду (контролю) є розпорядчим документом, в якому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, мають бути наведені конкретні порушення суб`єктом господарювання норм законодавства про охорону навколишнього природного середовища, які вже мали місце на момент проведення перевірки, та встановлені строки усунення цих порушень, оскільки метою видання приписів є саме усунення таких виявлених порушень.

Така спрямованість припису на усунення виявлених перевіркою порушень у встановлені органом державного нагляду (контролю) строки узгоджується і з положеннями абзацу 4 частини першої статті 6 Закону №877-V, згідно з якими підставами для здійснення позапланових заходів є: перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю).

Таким чином, до припису можуть включатися виключно вимоги, направлені на усунення виявлених у ході перевірки порушень.

Статтею 16 Конституції України обумовлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017р. N275 (далі - Положення) передбачено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

В силу пункту 7 Положення, Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Компетенція центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища врегульовано у статті 20-2 Закону України Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.1991 №1264-ХІІ (далі - Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"), згідно із п. «а» якої до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі, про використання та охорону земель.

За змістом статті 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Держекоінспекція, відповідно до п. 4 Положення, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про охорону земель, надр, зокрема щодо: консервації деградованих і малопродуктивних земель; збереження водно-болотних угідь; виконання екологічних вимог під час надання у власність і користування, зокрема в оренду, земельних ділянок; здійснення заходів із запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами; додержання режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні; додержання екологічних нормативів з питань використання та охорони земель; ведення будівельних, днопоглиблювальних робіт, видобування піску і гравію, прокладення кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду; установлення та використання водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також додержання режиму використання їх територій; а також щодо використання та охорони надр; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов та з питань поводження з відходами. Також Держекоінспекція, відповідно до п. 4 Положення, відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування).

Як вбачається з оскаржуваного припису (а.с.38), пунктом 7 припису відповідачем, керуючись ст.20-2 Закону України Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", зобов`язано позивача отримати дозвільні документи на право постійного користування земельною ділянкою, обґрунтування ч.4 ст. 17 Лісового кодексу України, а також статей 125,126 Земельного кодексу України.

У свою чергу згідно із ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас, частину 4 статті 17 Лісового кодексу України станом на момент проведення перевірки вже було виключено на підставі Закону України № 340-IX від 05.12.2019, а відтак, припис в частині зобов`язання позивача вчинити дії відповідно до норми, яка втратила чинність, не відповідає критеріям правомірності.

Крім того, ні в Акті від 18.02.2021, ні в самому приписі, відповідачем не вказано, на яку саме земельну ділянку, її площу, місцезнаходження позивачем не отримані дозвільні документи. Таким чином відповідачем не зазначені конкретні п о р у ш е н н я позивачем та саме норм ч и н н о г о законодавства про охорону навколишнього природного середовища, які мали місце на момент проведення перевірки і у зв`язку з якими від позивача вимагається вчинення зазначених дій.

Поряд з цим, частина 1 ст. 188 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виокремлює, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Аналогічні розмежування повноважень контролюючих органів визначені також і ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року №963-IV, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»), згідно з якою державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. «а», «д» ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання <…> юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Пунктом «а» ч. 7 ст. 7 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, належать здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у частині: додержання органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами вимог законодавства України про охорону земель; консервації деградованих і малопродуктивних земель; збереження водно-болотних угідь; виконання екологічних вимог при наданні у власність і користування, в тому числі в оренду, земельних ділянок; здійснення заходів щодо запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами; додержання встановленого законодавством України режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні; додержання вимог екологічної безпеки під час транспортування, зберігання, використання, знешкодження та захоронення хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних, радіоактивних речовин та відходів; додержання екологічних нормативів з питань використання та охорони земель; додержання вимог екологічної безпеки при розробленні нової техніки і технологій для обробки ґрунтів, а також під час проектування, розміщення, будівництва, реконструкції, введення в дію підприємств, споруд та інших об`єктів.

Правову норму, яка би свідчила про наявність у органів Держекоінспекції повноважень контролюючого органу з притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, у разі відсутності правовстановлюючих документів на землю, відповідачем не наведено.

Тобто, обставини, які перевірялися у межах спірної перевірки, та обов`язок позивача оформити дозвільні документи на право постійного користування земельною ділянкою, встановлений в оскаржуваному приписі, виходять за межі повноважень відповідача.

Вказане відповідає правову висновку, вкладеному у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №816/1976/16, від 14.08.2020 у справі № 820/432/17, від 23 жовтня 2020 року у справі №160/33/19, від 13 квітня 2022року у справі №804/2529/16, в яких Суд за подібних правовідносин наголошував на тому, що зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на земельні ділянки не пов`язане із повноваженнями територіального органу Державної екологічної інспекції.

Щодо пунктів 1-6, якими позивача зобов`язано у строк до 03.05.2021 та постійно завести та забезпечити постійне ведення первинного обліку відходів, які утворюються на підприємстві за формою 1-ВТ Облік відходів, пакувальних матеріалів та тари (п.1); у строк 01.04.2021 призначити відповідальних осіб у сфері поводження з відходами на підприємстві (п.2); у термін, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, розрахувати Пзув за результатами роботи підприємства за минулий рік та подати у встановленому порядку декларацію про утворення відходів (п.3); у строк 03.05.2021 визначити місця тимчасового розміщення відходів на підприємстві. Розробити відповідні паспорти (п.4); у строк 03.05.2021 укласти договори на передачу відходів спеціалізованим підприємствам для подальшої утилізації (п.5), суд зазначає наступне.

На обґрунтування вказаних пунктів припису відповідачем зазначено статті 17,26,27,33,34 Закону України «Про відходи» від 5 березня 1998 року № 187/98-ВР (далі Закон України «Про відходи»), наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 N 342 "Про затвердження типової форми первинної облікової документації N1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари" та Інструкції щодо її заповнення", постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, від 01.11.1999 №2034, від 17.12.2012 №1221 (а.с.38).

Так, статтею 17 Закону України «Про відходи» визначено обов`язки суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, серед яких суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані, сере іншого, запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб`єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію; визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки; не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки; не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів; призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами; забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами. Суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобов`язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України. Суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.

Положеннями статті 26 Закону України "Про відходи" передбачено, що державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України. Державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів" від 01.11.99 N 2034, затверджено Порядок, який встановлює єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов`язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними.

У Порядку (п.2) передбачено, що інвентаризація відходів - це комплекс разових організаційно-технічних заходів з виявлення, ідентифікації, опису і реєстрації відходів, обліку обсягів їх утворення, утилізації та видалення, а також виявлення і обстеження місць утворення відходів і об`єктів поводження з ними.

Відповідно до пункту 9 Порядку паспортизація відходів передбачає складення і ведення паспортів відходів, паспортів місць видалення відходів, реєстрових карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до державного класифікатора ДК 005-96 "Класифікатор відходів" та номенклатури відходів.

Згідно із пунктом 3 Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 N 342 "Про затвердження типової форми первинної облікової документації N1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари" та Інструкції щодо її заповнення" первинний облік за типовою формою та Інструкцією, затвердженими цим наказом, здійснюється юридичними особами всіх форм власності, видів економічної діяльності та організаційно-правових форм господарювання, фізичними особами-підприємцями, у діяльності яких утворюються відходи та використовуються пакувальні матеріали й тара.

З метою забезпечення збирання, оброблення, збереження та аналізу інформації про об`єкти утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться їх реєстр, в якому визначаються номенклатура, обсяги утворення, кількісні та якісні характеристики відходів, інформація про поводження з ними та заходи щодо зменшення обсягів утворення відходів і рівня їх небезпеки (стаття 27 Закону України "Про відходи").

Згідно із п.3 Порядку подання декларації про відходи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких показник загального утворення відходів становить від 50 до 1000 умовних одиниць, щороку подають декларацію про відходи (далі - декларація) за формою згідно з додатком до постанови від 18 лютого 2016р. N118. Декларація подається один раз на рік до 20 лютого року, що настає за звітним.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про відходи" зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.

Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов`язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.

Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об`єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Забороняється змішування чи захоронення відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія.

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням норм і правил, передбачених законодавством України.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про відходи» усі небезпечні відходи за ступенем їх шкідливого впливу на навколишнє природне середовище та на життя і здоров`я людини поділяються на чотири класи і підлягають обліку.

Відповідний клас відходів визначається виробником відходів відповідно до нормативно-правових актів, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Суб`єкт господарської діяльності, у в л а с н о с т і або у к о р и с т у в а н н і якого є хоча б один об`єкт поводження з небезпечними відходами, зобов`язаний: забезпечити запобігання забрудненню ними навколишнього природного середовища, а у разі виникнення такого забруднення - ліквідувати забруднення та його наслідки для навколишнього природного середовища та здоров`я людини; вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і навколишнього природного середовища від їх впливу; повідомляти про аварію, що сталася на зазначеному об`єкті, і про заходи, вжиті для ліквідації її наслідків, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та населення; забезпечувати експлуатацію зазначених об`єктів і перевезення небезпечних відходів з додержанням вимог природоохоронного законодавства; мати ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб`єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб`єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами); ідентифікувати об`єкти поводження з небезпечними відходами відповідно до Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки"; мати план локалізації та ліквідації аварії на об`єкті; мати декларацію безпеки; надавати інформацію про такі об`єкти відповідно до Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки". У разі порушення суб`єктом господарської діяльності ліцензійних умов поводження з небезпечними відходами ліцензія анулюється у встановленому законом порядку. До поводження з небезпечними відходами допускаються особи, які мають професійну підготовку, підтверджену свідоцтвом (сертифікатом) на право роботи з небезпечними речовинами, та не мають медичних протипоказань. Допуск працівників до роботи забезпечується відповідною посадовою особою підприємства, установи, організації. Перевезення небезпечних відходів дозволяється лише за наявності їх паспорта та ліцензії на поводження з ними і в порядку, визначеному законодавством про перевезення небезпечних вантажів. Перевезення небезпечних відходів здійснюється за умови обов`язкового страхування цивільної відповідальності перевізника за збитки, які можуть бути завдані ним під час перевезення, відповідно до закону. Розміщення небезпечних відходів дозволяється лише у спеціально обладнаних місцях та здійснюється відповідно до ліцензійних умов щодо поводження з небезпечними відходами. Провадження інших видів діяльності, не пов`язаної з поводженням з небезпечними відходами, на території, відведеній для їх розміщення, забороняється. Підприємства, установи та організації - суб`єкти господарської діяльності, на території яких зберігаються небезпечні відходи, відносяться відповідно до закону до об`єктів підвищеної небезпеки. Відповідальність суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого є хоча б один об`єкт поводження з небезпечними відходами, за шкоду, яка може бути заподіяна аваріями на таких об`єктах життю, здоров`ю, майну фізичних та/або юридичних осіб, підлягає обов`язковому страхуванню відповідно до закону.

Виходячи з аналізу вказаних норм, цими приписами визначені обов`язки суб`єкта господарської діяльності, в результаті господарської діяльності утворюються відходи, у власності або у користуванні якого є хоча б один об`єкт поводження з відходами/небезпечними відходами.

При цьому в ході перевірки ДП «Охтирський агролісгосп» надав перевіряючим лист від 15.02.2021 №381, в якому позивач повідомив, що цех по переробці деревини відключено від електропостачання та не експлуатується, господарська діяльність не проводиться (а.с.39,81). Наявність вказаного листа відповідачем та його представником в судовому засіданні не заперечувалось. Крім іншого позивачем надано копію наказу від 13.12.2019 №100 «Про зміни в організації виробництва та праці», в якому наказано головному економісту підготувати економічне обґрунтування скорочення чисельності працівників підприємства позивача та проект наказу про внесення змін до штатного розпису підприємства з виведенням з нього 3 одиниць посад верстатників деревообробних верстатів (а.с.82), копію економічного обґрунтування скорочення чисельності працівників (а.с.84), копію наказу від 31.12.2019 №108 «Про зміни в організації виробництва та праці», яким наказано закрити цех переробки деревини (а.с.84), копію наказу від 20.01.2020 №1-к «Про скорочення штату ДП «Охтирський агролісгосп» (а.с.85).

Водночас, відповідачем жодної оцінки листу від 15.02.2021 №381 (а.с.39) в акті перевірці не надано. При цьому, за вказаних вище наданих позивачем копій наказів, в акті не викладено жодних обставин, з посиланням на відповідні докази, за яких посадові особи відповідача дійшли висновку, що у діяльності позивача утворюються відходи та використовуються пакувальні матеріали й тара або здійснюються операції поводження з ними. Таких доказів не містить ані акт перевірки, ані оскаржуваний припис. У відзиві на позов відповідачем також не визначено жодних підстав для виставлення наведених пунктів припису. Також ні Акт від 18.02.2021, ні припис не містять докази, на спростування повідомлення позивача щодо не здійснення господарської діяльності, утворення у господарській діяльності позивача відпрацьованих мастил для виникнення обов`язку подання звітності щодо утворення та поводження з ними (п.6 припису).

Окремо суд відмічає, що ні в ході перевірки відповідачем, ні під час судового розгляду справи не було встановлено того, що на позивача поширюється дія ч. 2 ст. 17 Закону України «Про відходи», а саме те, що на підприємстві позивача існує показник загального утворення відходів в межах від 50 до 1000, а тому відповідачем не підтверджено обов`язок позивача подавати декларацію про утворення відходів (п.2 припису).

Крім того, у колонці розділу Опис виявлених порушень вимог законодавства не зазначені вимоги законодавства, які було порушено, із зазначенням відповідних частин, пунктів та абзаців (а.с.35-37). Так, у колонці Вимоги законодавства, які було порушено із зазначенням відповідних статей (частин, пунктів, абзаців тощо)» зазначені лише ст.ст.17,26,27,33,34 Закону України Про відходи, наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 N 342 "Про затвердження типової форми первинної облікової документації N1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари" та Інструкції щодо її заповнення", постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, від 01.11.1999 №2034, від 17.12.2012 №1221, з вимогами щодо зберігання та поводження відходів, при цьому, відповідачем не конкретизовані частини, пункти чи абзаци вказаних норм Закону, наказу Мінприроди та Постанов Кабінету Міністрів, тобто не розкритий зміст порушення відносно ст.ст.17,26,27,33,34 Закону України Про відходи, наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 N 342 та постанов Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, від 01.11.1999 №2034, від 17.12.2012 №1221, у той час, як вже зазначалось вище, частиною 6 ст.7 Закону №877 встановлено, що посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті, складеного за результатами здійснення заходу, детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що у колонці розділу Опис виявлених порушень вимог законодавства відповідачем зазначені лише загальні посилання на порушення вказаних вище статей Закону, та нормативно-правових актів тобто, акт перевірки не підтверджує факти виявлення порушень вимог законодавства з боку позивача, оскільки у розділі «Опис виявлених порушень вимог законодавства відсутні посилання на конкретні докази та обставини, якими підтверджується наявність порушень: не описано та не конкретизовано по кожному з порушень переліку належних доказів.

Враховуючи наведене Акт від 18.02.2021 не підтверджує та не може підтверджувати факти виявлення порушень вимог законодавства з боку підприємства, оскільки Розділ Опис виявлених порушень вимог законодавства містить лише загальні описи порушень, в яких відсутні посилання на конкретні докази та обставини, якими (за обставин повідомлення позивача про те, що господарську діяльність він не здійснює) підтверджується наявність порушень, не розкритий зміст порушення відносно ст.ст.17,26,27,33,34 Закону України Про відходи, наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 N 342 та постанов Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, від 01.11.1999 №2034, від 17.12.2012 №1221, тобто неможливо встановити, які саме порушення вказаних норм були допущені позивачем та саме під час проведеної перевірки.

Крім того, відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону №877 при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону №877 Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, розробляє Методику розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 26.11.2019 №450 було затверджено Уніфіковану форму акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Вищевказана форма акту передбачає наявність розділу «Перелік нормативно- правових актів, відповідно до яких складено перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю)».

Однак Акт від 18.02.2021 «Переліку нормативно-правових актів, відповідно до яких складено перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю)», не містить.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що в Акті від 18.02.2021 не розкритий зміст порушень відносно ст.ст.17,26,27,33,34 Закону України Про відходи, наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 N 342 та постанов Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, від 01.11.1999 №2034, від 17.12.2012 №1221, допущених позивачем та, виявлених саме під час перевірки, в акті відсутні посилання на конкретні докази та обставини, якими підтверджується наявність порушень позивачем, таких доказів відповідачем не надано, вказане є підставою стверджувати про відсутність підстав для його (Акта) застосування, як доказу фіксації виявлених порушень.

Крім того, пункти 1 припису, в якому строк виконання зазначено 03.05.2021 та постійно, у п. 3 припису строк виконання вказано «у термін визначених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118», а в п.6 припису строк виконання вказано до 5 числа місяця наступного за звітним щокварталу. Тобто вказані пункти припису фактично зобов`язують позивача або постійно вчиняти певні дії (п.1), або ж не містять будь-якого конкретного терміну їх виконання, а тому не відповідають нормам природоохоронного законодавства. При цьому у судовому засіданні представник відповідача також не міг навести конкретну норму на підставі якої та в який строк позивач мав усунути порушення зазначене, зокрема, у п.3 припису.

Суд зазначає, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та його основних засад суди наділені процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, перевіряти обґрунтованість вимог.

Зазначення у оскаржуваному приписі змісту виявлених порушень та не зазначення строку, або ж невизначеність такого строку, в який необхідно усунути виявлені порушення, свідчить і про невизначеність вимог такого припису.

При цьому, суд також наголошує, що можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити уповноваженій особі замовника для усунення порушень.

Вимога контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі, приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), із обов`язковим зазначенням строку (терміну) усунення виявлених порушень, які є обов`язковими до виконання останнім. Зобов`язання самостійно визначити, які саме заходи слід вжити та у який строк, для усунення виявлених порушень, у свою чергу, може призвести до нового можливого порушення чинного законодавства.

Включення до змісту припису вимог, які не спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, а носять загальний характер суперечить суті та меті припису як розпорядчого документа, що складається за результатами заходу державного нагляду (контролю).

Крім іншого, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Висновки зроблені судом у цьому рішенні відповідають висновкам Верховного Суду, які були неодноразово викладені, зокрема, у постановах від 14.03.2018 у справі N 820/12120/15, від 05.06.2019 у справі №816/581/16, від 05.03.2020 у справі №640/467/19, від 23.04.2020 у справі №160/5735/19 та від 11.06.2020 в справі №160/6502/19, від 26.11.2020 у справі №160/11367/19, від 23 жовтня 2020 року у справі №160/33/19, від 23 грудня 2020 року у справі №815/132/17, від 13 квітня 2022 року у справі № 804/2529/16.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що відповідальну особу ДП "Охтирський агролісгосп" було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 82 Кодексу про адміністративні правопорушення України за не ведення первинного поточного обліку відходів, а штраф був сплачений у повному обсязі, не спростовують висновків суду, оскільки згідно із ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому під час вирішення питання щодо притягнення особи до адміністративної перевірці підлягають встановленню обставини допущення порушень вимог Кодексу про адміністративні правопорушення України, у той час як в адміністративній справі дослідженню підлягають питання щодо відповідності прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, зазначені вище доводи представника відповідача суд не приймає до уваги.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази суд приходить до висновку, що оскаржуваний припис є необґрунтованим, прийнятий без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, без врахування повноважень визначених Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», тобто не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України , а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в рахунок повернення сплачений згідно платіжного доручення від 05.03.2021 №1399 при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2270,00грн. (а.с.7).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Охтирського дочірнього агролісогосподарського підприємства "Охтирський агролісгосп" (42744, Сумська область, Охтирський район, с. Чернеччина, вул. Готеляка, 67, ) до Державної екологічної інспекції у Сумській області (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Першотравнева, 29, ) про визнання протиправним та скасування припису задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у Сумській області від 18.02.2021 року №28/06.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Охтирського дочірнього агролісогосподарського підприємства "Охтирський агролісгосп" в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2022.

Суддя І.Г. Шевченко