Справа № 600/2032/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2032/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати необґрунтованим та скасувати рішення вісімнадцятої сесії восьмого скликання Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 21 грудня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати Хотинську міську раду Дністровського району Чернівецької області повторно розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення садівництва орієнтовною площею 0,1200 га, що розташована в АДРЕСА_1 у відповідності до норм ЗК України та Закону України "Про місцеве самоврядування".

Позов обґрунтовано протиправністю відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення садівництва орієнтовною площею 0,1200 га, що розташована в АДРЕСА_1 . Позивачем зазначено, що підстави, за яких було відмовлено у наданні такого дозволу, не передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення, а тому таке підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 03 червня 2022 року у прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи; витребувано докази.

Відповідачем подано до суду відзив, у якому вказано про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому відповідачем вказано про некоректність зазначеної позивачем адреси земельної ділянки, щодо якої пред`явлені позовні вимоги. Також у відзивів зазначено, що дання позивачу земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га для ведення садівництва у м. Хотин в охоронній зоні уздовж автомобільного транспорту та дорожнього господарства суперечитиме правову режиму земель охоронних зон, який визначається законодавством України. Крім цього, вказано, що Генеральним планом м. Хотин земельна ділянка, у приватизації якої заінтересована позивач, є складовою території одноповерхової забудови, що є підставою для відмови у данні такого дозволу. Вказано відповідачем і про те, що прохальна частина позову не відповідає його обґрунтуванню, а повне скасування рішення Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 21 грудня 2021 року призведе до порушення прав інших осіб, про яких йде мова у цьому рішенні. Окрім того, у відзиві зазначено, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,1200 га для ведення садівництва у АДРЕСА_1 не відповідає категорії земель та виду цільового призначення. Звернута увага у відзиві і на те, що рішенням Хотинської міської ради від 01 жовтня 2020 року №704/68/20 «Про надання дозволу на виготовлення технічних та проектних документацій із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) безоплатно у власність для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,1200 га в місті Хотин, однак позивач наданим правом не скористалася, її дії є непослідовними і вказують на зловживання правами. На думку відповідача, позовна вимога про зобов`язання надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є неналежним та не ефективним способом захисту порушеного права. Враховуючи наведене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні за їх участю, суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області із клопотанням від 14 грудня 2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення садівництва орієнтованою площею 0,1200 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

До клопотання було додано копію паспорту та інд. коду, графічний матеріал.

Рішенням вісімнадцятої сесії восьмого скликання Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 21 грудня 2021 року №326/18/21 «Про відмову у затвердженні та наданні дозволу на виготовлення проектних документацій» (пункт 2 цього рішення) відмовлено у наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 орієнтованим розміром 0,12 га для ведення садівництва в м. Хотин відповідно до п.2 рішення Хотинської міської ради №735/72/20 від 30 жовтня 2020 року «Про тимчасову заборону (мораторій) на прийняття рішень про надання дозволів та погоджень проектів землеустрою щодо ведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства».

Не погоджуючись із указаним рішенням, позивач звернулася до адміністративного суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних відносин) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України Про землеустрій (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Частиною першою статті 50 Закону України Про землеустрій визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту в частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Аналізуючи зміст указаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування наведених судом норм права, викладеній у постановах від 08 вересня 2020 року у справі №812/1450/17, від 02 липня 2020 року №825/2228/18, які суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що у разі відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначена частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні правові акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Крім цього, в силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Однак в оскаржуваному рішенні від 21 грудня 2021 року №326/18/21 (пункт 2 цього рішення) відповідачем не наведено конкретних та чітко визначених з посиланням на норми права підстав відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, виключний перелік яких встановлений законодавцем. Тобто, в оскаржуваному рішенні не вказано з яких саме підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, позивачу відмовлену у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, відносно якої подано клопотання.

Посилання в оскаржуваному рішенні (пункт рішення від 21 грудня 2021 року №326/18/21) на пункт 2 рішення Хотинської міської ради №735/72/20 від 30 жовтня 2020 року «Про тимчасову заборону (мораторій) на прийняття рішень про надання дозволів та погоджень проектів землеустрою щодо ведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» не є законною підставою для відмови у наданні особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Така позиція відповідача не ґрунтується на законі, яким врегульовані спірні відносини, та суперечить положенням Земельного кодексу України.

При цьому, як зазначалось вище, статтею 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у передачі земельної ділянки у власність (користування) і такий не може бути розширено рішенням органу місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що при вирішенні спірних відносин відповідач повинен керуватися безпосередньо нормами Земельного кодексу України, і повноваження, якими наділений орган місцевого самоврядування щодо земельних питань, повинні випливати виключно з відповідних норм цього кодексу. Правовий акт локальної дії, що прийнятий в якості реалізації наданих органам місцевого самоврядування Законом України Про місцеве самоврядування в Україні повноважень, не надає такому органу місцевого самоврядування право відмовляти у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою та суперечить приписам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд вважає не вмотивованою оскаржувану відмову у наданні позивачу дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

За таких обставин наявні правові підстави для визнання протиправним і скасування пункту 2 рішення вісімнадцятої сесії восьмого скликання Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 21 грудня 2021 року №326/18/21 «Про відмову у затвердженні та наданні дозволу на виготовлення проектних документацій», яким відмовлено у наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 орієнтовним розміром 0,12 га для ведення садівництва в м. Хотин.

Стосовно доводів відзиву про те, що надання позивачу земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га для ведення садівництва у м. Хотин в охоронній зоні уздовж автомобільного транспорту та дорожнього господарства суперечитиме правову режиму земель охоронних зон, який визначається законодавством України; що Генеральним планом м. Хотин земельна ділянка, у приватизації якої заінтересована позивач, є складовою території одноповерхової забудови, що є підставою для відмови у данні такого дозволу; що земельна ділянка орієнтовною площею 0,1200 га для ведення садівництва у АДРЕСА_1 не відповідає категорії земель та виду цільового призначення, то такі оцінці судом не підлягають, адже вони не слугували підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що розташована в АДРЕСА_1 . Тобто, указане не було покладено в основу оскаржуваного рішення, що вбачається з його змісту.

Інші ж доводи відзиву (про некоректність зазначеної позивачем адреси земельної ділянки, щодо якої пред`явлені позовні вимоги; про те, що прохальна частина позову не відповідає його обґрунтуванню, а повне скасування рішення Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 21 грудня 2021 року призведе до порушення прав інших осіб, про яких йде мова у цьому рішенні; що рішенням Хотинської міської ради від 01 жовтня 2020 року №704/68/20 «Про надання дозволу на виготовлення технічних та проектних документацій із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) безоплатно у власність для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,1200 га в місті Хотин, однак позивач наданим правом не скористалася, її дії є непослідовними і вказують на зловживання правами) не мають значення для правильного вирішення цієї справи у межах заявлених вимог.

Викладені відповідачем у відзиві доводи відрізняються від тих, які зазначені в оскаржуваному рішенні, що унеможливлює прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

За таких обставин, з огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і незаконність оскаржуваного рішення, та беручи до уваги те, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути по суті її клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення садівництва орієнтованою площею 0,1200 га, що розташована в АДРЕСА_1 у відповідності до норм ЗК України та Закону України "Про місцеве самоврядування", то суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів незаконність оскаржуваного рішення та наявність правових підстав для задоволення заявленого позову. Натомість відповідачем не доведено законність оскаржуваного рішення.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а згідно наявної у справі квитанції від 25 травня 2022 року позивачем за подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення вісімнадцятої сесії восьмого скликання Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 21 грудня 2021 року №326/18/21 «Про відмову у затвердженні та наданні дозволу на виготовлення проектних документацій», яким відмовлено у наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 орієнтовним розміром 0,12 га для ведення садівництва в м. Хотин.

Зобов`язати Хотинську міську раду Дністровського району Чернівецької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02 вересня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Хотинська міська рада Дністровського району Чернівецької області (60000, Чернівецька область, м. Хотин, вул. О. Кобилянської, 2А, ).

Суддя О.П. Лелюк