Справа № 640/3441/22
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року м. Київ № 640/3441/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,

до приватного виконавця Білоконя Миколи Вадимовича (вул. Сурикова, буд. 3, корп 8-Б, прим 644, м. Київ, 03035,)

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

прийняв до уваги наступне:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконя Миколи Вадимовича, в якій просить:

- Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Білоконя Миколи Вадимовича, що полягає в ухиленні від винесення постанови про стягнення основної винагороди із урахуванням розміру виконання в рамках виконавчого провадження № 66727842.

- Зобов`язати приватного виконавця Білоконя Миколу Вадимовича винести постанову про стягнення основної винагороди із урахуванням розміру виконання в рамках виконавчого провадження № 66727842.

- Визнати протиправними дії приватного виконавця Білоконя Миколи Вадимовича, що полягає в передачі постанови про стягнення основної винагороди в рамках виконавчого провадження № 66727842 для виконання приватному виконавцю Маляру Я. А.

11.05.2022 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляд по суті на 31.05.2022 о 14:15 год.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, у судове засідання не прибув.

14.06.2022 суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На примусовому виконанні приватного нотаріуса виконавчого округу м. Києва Білоконя М.В. перебував виконавчий напис №546 від 01.04.2021 р., виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багдасарова О.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет Іпотеки AT «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК».

Предметом іпотеки була група нежилих приміщень № 50 А, розташованих за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лейпцігська, 14. Відповідний об`єкт передано у забезпечення зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Е.Л.І.Т Продукт» перед AT «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» (майнова порука).

13.01.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68145995

Позивач - ОСОБА_1 - вважає, що приватний виконавець Білоконь М. В. припустився наступних порушень закону:

На порушення ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не виніс постанову про стягнення винагороди із урахуванням фактичного виконання.

На порушення ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» здійснив передачу постанови про стягнення основної винагороди іншому приватному виконавцю (що може мати своїм наслідком виникнення права приватного виконавця Маляра Я. А. на стягнення основної винагороди - «подвійна винагорода»), тому звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно норм статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з ч. 1-3, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 р. № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з матеріалами справи Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Білоконем М.В., на виконанні у якого знаходився виконавчий напис №546 від 01.04.2021 р. про звернення стягнення на групу нежилих приміщень №50 (в літ А) загальною площею 92, 80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок погашення зобов`язань по іпотечному договору від 30.04.2020 р., укладеного з АТ «Міжнародний інвестиційний банк», в рахунок забезпечення зобов`язань ТОВ «Е.Л.І.Т Продукт» на суму 1 973 944, 6 дол. США, винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди №66727842 від 06.09.2021 р., яким присуджено до стягнення з боржника: ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , основну винагороду у сумі 197394, 46 дол.США та 800, грн. на користь Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Білоконь Миколи Вадимовича РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: м.Київ, вул.Сурікова, 3 корп.8-Б, прим.644.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

На думку позивача, вказані положення Закону №1404-VIII в даному випадку порушено, оскільки приватний виконавець Білоконь М. В. передав постанову про стягнення основної винагороди іншому приватному виконавцю, виніс постанову про стягнення основної винагороди із урахуванням розміру задоволених вимог AT «МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК».

Суд не погоджується з висновком позивача, та зазначає, що частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII не зобов`язує приватного виконавця самостійно виконувати винесену ним же постанову про стягнення основної винагороди, як про це зазначає позивач, тоді як використане слово "виконує" означає не безпосереднє виконання, а вчинення дій щодо пред`явлення постанови до примусового виконання.

Приватний виконавець не може виконувати виконавчий документ, у яким він є стягувачем або боржником, в силу загальної заборони п. 1 ч. 4 ст. 5 Закону, згідно з якою державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо: боржником або стягувачем є сам виконавець.

У разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Таким чином, приватний виконавець Білоконь М.В. в будь-якому випадку не міг виконувати постанову про стягнення основної винагороди на свою користь, а мав її пред`явити до виконання до іншого виконавця, і відповідачем не допущено порушення вимог частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII при винесенні оскаржуваної постанови, отже в діях приватного виконавця відсутня бездіяльність щодо в ухиленні від винесення постанови про стягнення основної винагороди із урахуванням розміру виконання в рамках виконавчого провадження № 66727842.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат, у даному випадку, відсутні.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій