Справа № 640/20521/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

08 серпня 2022 року м. Київ №640/20521/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження звіт представника відповідача в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року за посадою заступника Міністра оборони України, із розрахунку 90% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, згідно довідки КМВК №ФА-135858 від 09 липня 2019 року, виготовленої на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20 квітня 2016 року №304;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року пенсію за посадою заступника Міністра оборони України, із розрахунку 90% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, згідно довідки КМВК про розмір грошового забезпечення №ФА-135858 від 09 липня 2019 року, виготовленої на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20 квітня 2016 року №304, з усіма видами надбавок, доплат та проведених виплат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року набрало законної сили 20 січня 2020 року.

З метою належного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року видано виконавчий лист 14 лютого 2020 року.

Надалі позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року зазначену заяву залишено без задоволення.

В той же час, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року та встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду у справі №640/20521/19 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська 16, ) подати до Окружного адміністративного суду м. Києва звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі №640/20521/19 в місячний строк з дня отримання даної постанови.

08 липня 2022 року відповідачем подано звіт про виконання рішення суду, в якому пенсійний орган зазначає, що останнім вжито усіх можливих заходів щодо належного виконання рішення у справі №640/20521/19, проте бюджетних асигнувань на виплату заборгованості із пенсій не отримано.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З даного приводу суд зазначає наступне.

У поданому до суду звіті відповідач зазначив, що виплата заборгованості за рішенням суду в сумі 557967,00 грн. за період з 01 травня 2016 року підлягає виплаті згідно статті 8 Закону, виплата пенсії, призначених відповідно цього Закону, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Також, відповідач у звіті послався, зокрема, на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 р. №1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги», якою внесено зміни до деяких постанов, та, зокрема, до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280.

Також, Кабінетом Міністрів України затверджено «Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку» та внесено до постанов Кабінету Міністрів України відповідні зміни.

Окрім того, відповідач звернув увагу на положення статей 23, 116 Бюджетного кодексу України, за якими будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідач наголосив, що Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку та внесено до постанов Кабінету Міністрів України відповідні зміни.

Відповідно до пункту 12 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596, органи Пенсійного фонду (головні управління Пенсійного фонду України в областях, м. Києві) на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки згідно з додатком 3 у трьох примірниках.

Перший примірник списків формується за датою виплати в порядку зростання номерів поточних рахунків, другий за датою виплати в порядку зростання номерів пенсійних (особових) справ. Дати і виплатний період визначаються органами Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1596 під час централізованого перерахування коштів списки подаються уповноваженим банкам виключно в електронній формі через Пенсійний фонд України.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1596 на підставі складених документів Пенсійний фонд України проводить протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам кошти, необхідні для виплати пенсій та грошової допомоги, через поточні рахунки одержувачів.

Посилаючись на положення чинного законодавства, частково наведене вище, відповідач вказав, що «…таким чином, часткове невиконання рішення суду в цій справі обумовлюється об`єктивними причинами.».

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поданий відповідачем звіт крім наведення положень чинного законодавства не містить жодних посилань на конкретні дії та рішення вказаного суб`єкта владних повноважень, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року.

При цьому не надано також жодних доказів, які б вказували на вчинення відповідачем дій задля виконання рішення суду.

Такі докази, як копія переліків та витягів з бюджету не підтверджують факти вчинення відповідачем необхідних дій для виплати заборгованості з пенсії.

Відповідач, зокрема посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 126 бюджет Пенсійного фонду України на 2021 рік виплат за минулий час не передбачає.

В той же час, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у даній справі, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заборгованість з невиплаченої пенсії у сумі 557967,00 грн., набрало законної сили в січні 2020 року.

Утім, відповідачем не наведено та не надано доказів на підтвердження причин невиконання протягом тривалого періоду часу з березня 2020 року по день подання звіту (08 липня 2022 року) рішення суду; не надано доказів які саме дії вчинялися відповідачем як в 2020 році, так і в 2021 році та 2022 році для виконання рішення суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006, заява №30779/04).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої, другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У звіті від 08 липня 2022 року про виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, зокрема, що «… часткове невиконання рішення суду у цій справі обумовлюється об`єктивними причинами», з чого можна дійти висновку, що в певній частині рішення суду у даній справі виконано.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у повному обсязі і потребують з`ясування судом, суд дійшов висновку щодо визнання поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі №640/20521/19 таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки на час розгляду поданого звіту повної виплати заборгованості невиплаченої пенсії у сумі 557967,00 грн., позивачу здійснено не було, доказів іншого не надано.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк для подання звіту.

Основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Судове рішення є обов`язковим до виконання для всіх, і в тому числі для Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

З огляду на викладене, враховуючи викладені у звіті обставини, суд на підставі частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне встановити новий строк для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 254, 256, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

УХВАЛИВ:

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі №640/20521/19.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до Окружного адміністративного суду міста Києва звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі №640/20521/19 із наданням доказів вжиття пенсійним органом заходів для виконання означеного рішення суду, протягом тридцяти днів, з дня наступного за днем отримання ухвали.

Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про те, що в разі неподання звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко