Справа № 640/12669/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року м. Київ № 640/12669/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Компанія «Райз»
доДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
третя особаІноземна юридична особа «Nibulon S.A.»
проскасування постанови від 15 квітня 2021 року №55583162,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Компанія «Райз» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Компанія «Райз») з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Департамент ДВС), у якому просить скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Магди С.Г. від 15 квітня 2021 року про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55583162.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в рамках виконавчого провадження №55583162 у старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС були відсутні підстави для винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій, оскільки виконавче провадження було зупинено у зв`язку з відкриттям господарським судом провадження у справі про банкрутство ПАТ «Компанія «Райз» та відповідно до положень частини першої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» та частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закриття провадження у справі про банкрутство. Водночас, станом на час прийняття оскаржуваної постанови справа про банкрутство ПАТ «Компанія «Райз» перебувала на стадії розпорядження майном.

Крім того, оскаржувана постанова містить посилання на те, що поновлення виконавчих дій відбувається лише в частині стягнення складних відсотків за період часу, починаючи з 26 лютого 2020 року, на які дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється. Разом з тим, позивач вказав, що державним виконавцем не надано правової оцінки факту відсутності в матеріалах виконавчого провадження перерахунку остаточної суми відсотків за період з 26 лютого 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року відмовлено ПАТ «Компанія «Райз» у відкритті провадження в адміністративній справі.

Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі №640/12669/21 скасовано а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття позовного провадження.

Ухвалою від 11 січня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі та призначив її до розгляду у судовому засіданні.

Вказаною ухвалою суду відповідачу запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження.

10 лютого 2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що у зв`язку з відкриттям господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника виконавець мусить зупинити вчинення виконавчих дій не щодо всіх вимог стягувачів, а лише щодо тих вимог, на які поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Крім того, відповідно до статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів, тобто кредиторів за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство. Таким чином, дія постанови державного виконавця від 30 березня 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій не поширюється на вимоги іноземної юридичної особи «Nibulon S.A.» до ПАТ «Компанія «Райз» зі сплати відсотків за період часу, починаючи з 26 лютого 2020 року, а тому для поновлення вчинення виконавчих дій щодо вказаної частини грошових вимог не має жодного значення, чи відпала обставина, що зумовила зупинення вчинення виконавчих дій, тобто чи припинена господарським судом дія мораторію на задоволення вимог кредиторів до боржника, введеного ухвалою господарського суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі №910/628/20 про банкрутство позивача.

При цьому, відповідач зазначив, що відсутність у матеріалах виконавчого провадження окремого розрахунку розміру складних відсотків, зокрема, за період з 26 лютого 2020 року по 15 квітня 2021 року, жодним чином не впливає на законність та обґрунтованість оспорюваної постанови від 15 квітня 2021 року, оскільки вказана постанова не містить будь-яких посилань на перерахунок відсотків, а норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають обов`язку виконавця здійснювати перерахунок відсотків, що підлягають стягненню за правилами виконавчого документа, окрім як в момент відкриття виконавчого провадження та після надходження заяви стягувача про перерахунок відсотків.

Протокольною ухвалою від 10 лютого 2022 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Іноземну юридичну особу «Nibulon S.A.» (далі по тексту - третя особа).

19 лютого 2022 року від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору, у яких зазначено, що у період з 11 січня 2011 року до 26 лютого 2020 року у Іноземної юридичної особи «Nibulon S.A.» до ПАТ «Компанія «Райз» виникли грошові вимоги з відшкодування збитків в розмірі 17536000 доларів США і сплати складних відсотків на цю суму, що розраховуються поквартально, за ставкою 4% з дати невиконання зобов`язань - 11 січня 2011 року і до 26 лютого 2020 року, а в період, який розпочався 26 лютого 2020 року і дотепер у Іноземної юридичної особи «Nibulon S.A.» виникли грошові вимоги до ПАТ «Компанія «Райз» зі сплати складних відсотків, що розраховуються поквартально, за ставкою 4%, починаючи з 26 лютого 2020 року. Таким чином, в розумінні норм статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошові вимоги до ПАТ «Компанія «Райз», що виникли у Іноземної юридичної особи «Nibulon S.A.» після відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, тобто після 26 лютого 2020 року, є поточними вимогами на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

26 травня 2022 року відповідач надав суду копії окремих матеріалів виконавчих проваджень, об`єднаних у зведене виконавче провадження №55597466.

Протокольною ухвалою від 19 червня 2022 року суд, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту з 22 січня 2018 року перебуває виконавче провадження №55583162, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 28 грудня 2017 року Святошинським районним судом міста Києва у справі №759/16206/14-ц на підставі ухвали апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у справі №759/16206/14-ц про визнання та надання згоди на виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року №4323А(і) про стягнення з ПАТ «Компанія «Райз» грошових коштів в розмірі, визначеному рішенням апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23 травня 2014 року №4323А(і), у якому зазначено: «Продавці-Апелянти - Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» повинні сплатити Покупцям-Відповідачам - «Nibulon S.A.» 17 536 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України гривні щодо долара США станом на 06 грудня 2017 року становить 476 354 918,40 грн., в якості відшкодування збитків, а також складні відсотки на цю суму, що розраховуються поквартально, за ставкою 4% з дати невиконання зобов`язань - 11 січня 2011 року, і до дати повної сплати відшкодування збитків».

У матеріалах справи міститься постанова від 22 січня 2018 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче, відповідно до якої об`єднано виконавчі провадження №49881496, №55583162 у зведене виконавче провадження №55597446.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26 лютого 2020 року відкрито провадження у справі №910/628/20 про банкрутство ПАТ «Компанія «Райз» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

12 березня 2020 року ПАТ «Компанія «Райз» звернулась до відповідача з клопотанням про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55583162.

16 березня 2020 року з аналогічним клопотанням до Департаменту ДВС звернувся арбітражний керуючий Костін С.О. (вих. №02-25/41).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Сіренка С.В. від 30 березня 2020 року зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55583162 на підставі пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

12 березня 2021 року представник Іноземної юридичної компанії «Nibulon S.A.» звернувся до відповідача із заявою про поновлення вчинення виконавчих дій в частині стягнення складних відсотків за період часу, починаючи з 26 лютого 2020 року, на які дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється.

15 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Магдою С.Г. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55583162 на підставі частини п`ятої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Незгода з прийнятою старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Магдою С.Г. постановою про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55583162, зумовила звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог статті 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) божника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

У відповідності до частини першої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

За змістом пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» вказана норма застосовується у разі:

- відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника;

- поширення дії мораторію, запровадженого господарським судом, на вимогу стягувача.

Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Суд зазначає, що вищенаведені положення Закону України «Про виконавче провадження» є лише загальним правилом, які мають бути застосовані виконавцями в процесі виконання судових рішень.

Водночас з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальними нормами Кодексу України з процедур банкрутства для випадків звернення стягнення на майно боржника встановлені спеціальні правила.

Відтак, досліджуючи спірне питання щодо правомірності постанови державного виконавця потрібно виходити з аналізу положень статті 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» в нормативному поєднанні з положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, положення якого визначають правовий режим та відповідні обмеження з розпорядження майном боржника, щодо якого відкрито провадження в справі про неплатоспроможність та застосовані відповідні процедури.

Частиною першою статі 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно із частиною другою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

За приписами частини третьої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до абзацу 1 частини п`ятої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

При цьому, стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (абзац 4 частини п`ятої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відповідно до частини шостої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Відповідач вважає, що згідно статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів, тобто кредиторів за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, а тому дія постанови державного виконавця від 30 березня 2020 року про зупинення вчинення виконавчих дій не поширюється на вимоги іноземної юридичної особи «Nibulon S.A.» до ПАТ «Компанія «Райз» зі сплати складних відсотків за період часу, починаючи з 26 лютого 2020 року.

Суд зазначає, що за визначенням Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду.

У свою чергу, поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тобто поточними є кредитори з вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила передбачають компенсацію правопорушником постраждалій стороні майнових витрат у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Така правова позиція сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19.

Також, Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2020 року у справі №916/4932/15 зазначив, що нарахування, здійснені відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та заявлені окремо від основного зобов`язання, яке виникло до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання якого не забезпечено заставою майна боржника (вимоги за яким визнані конкурсними), не можуть бути визнані поточними в розумінні приписів статті 1 Закону про банкрутство, і на них поширюється правовий режим мораторію у справі про банкрутство.

Таким чином, застосовуючи аналогію до спірних правовідносин, складні відсотки вважаються частиною грошового зобов`язання боржника, яке виникло у останнього до відкриття провадження у справі про банкрутство, а тому вимоги щодо їх стягнення не можуть вважатись поточними і на них поширюється правовий режим мораторію у справі про банкрутство.

Крім того, Кодексом України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що у даному випадку стягнення у виконавчому провадженні №55583162 відбувається на підставі виконавчого листа, виданого 28 грудня 2017 року Святошинським районним судом міста Києва у справі №759/16206/14-ц на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у справі №759/16206/14-ц про визнання та надання згоди на виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 23 травня 2014 року №4323А(і) про стягнення з ПАТ «Компанія «Райз» грошових коштів в розмірі, визначеному цим рішенням, у тому числі стягнення складних відсотків на суму заборгованості.

Поряд із цим, суд зауважує, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, а суд, розглядаючи таку справу, фактично здійснює судовий контроль у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

Зазначене полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої Кодексом України з процедур банкрутства процедури.

У межах дотримання наведеного принципу з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність боржника, зважаючи на відсутність нормативного врегулювання співвідношення процедур виконавчого провадження та процедур банкрутства, з огляду на мету та цілі Кодексу України з процедур банкрутства, такими, що відповідають положенням чинного законодавства України, можна вважати лише ті дії державного виконавця щодо стягнення коштів боржника, які були дозволені (санкціоновані) судовим рішенням (ухвалою суду) в межах справи про банкрутство.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі №905/1923/15.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на вимоги Іноземної юридичної особи «Nibulon S.A.» про стягнення з ПАТ «Компанія «Райз», зокрема, складних відсотків на суму заборгованості, поширюється дія мораторію, а тому старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Магда С.Г. неправомірно виніс постанову від 15 квітня 2021 року про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55583162 на підставі частини п`ятої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим остання підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідача не відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Поряд із цим, суд враховує, що позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, а тому, відповідно до приписів частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, за рахунок бюджених асигнувань останнього, на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (, адреса: 01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55583162, винесену 15 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Магдою С.Г.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) на користь Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (, адреса: 01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Погрібніченко