Справа № 280/4456/20
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 280/4456/20

адміністративне провадження № К/9901/14234/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України (далі - НБУ) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року (прийняте судом у складі судді Калашник Ю.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Чабаненко С.В., суддів: Олефіренко Н.А., Юрко І.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» (далі - ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ») до НБУ (який є правонаступником Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг [далі - Нацкомфінпослуг]) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Нацкомфінпослуг, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27.05.2020 №256/244/15-4/14-П.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що оскаржувана постанова винесена всупереч приписам чинного законодавства, яке регламентує повноваження Нацкомфінпослуг, з порушенням порядку застосування заходів впливу, а також без урахування фактичних обставин, що на думку Нацкомфінпослуг свідчать про скоєння правопорушення позивачем. Так, позивач зазначав, що ним було отримано розпорядження від 03.12.2019 № 2475, яке не містить змісту виявленого порушення законодавства про фінансові послуги. Однак, позивачем надано вичерпну інформацію щодо своїх дій при укладенні електронного договору, на виконання розпорядження від 03.12.2019 № 2475. У зв`язку із чим підстави для притягнення позивача до відповідальності, за невиконання вищезазначеного розпорядження відсутні. Таким чином, постанова про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг, від 27.05.2020 №256/244/15-4/14-П є протиправною та підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 22.09.2020 позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував постанову Нацкомфінпослуг про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, від 27.05.2020 №256/244/15-4/14-П.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2021 рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач своїм листом 16.12.2019 за №439-Ю надав вичерпну інформацію щодо своїх дій при укладенні правочину з ОСОБА_1 та відсутності у його діях порушень вимог Закону, як наслідок розпорядження №2475, позивачем виконано, в свою чергу підстав для притягнення позивача за невиконання цього розпорядження у відповідача не було.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20.04.2021 НБУ звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення постановлені у цій справі скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги, скаржник зазначає, що на момент подачі касаційної скарги Верховним Судом не вирішувалось питання про застосування пункту 3 частини першої статті 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), що свідчить про відсутність правового висновку Верховного Суду.

Посилається на те, що Нацкомфінпослуг було застосовано два окремі заходи впливу за два окремі склади правопорушень, а відтак предметом судового розгляду та перевірка судом є виключно щодо правомірності постанови та наявності складу правопорушення передбаченого пунктом 3 частини першої статті 41 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг» щодо виконання /невиконання позивачем розпорядження.

Посилання суду на дотримання порядку укладення електронного договору і протиправність у зв`язку з цим оскаржуваної постанови не може братися до уваги, оскільки порядок укладання позивачем договорів позики з користувачами було досліджено Нацкомфінпослуг у повному обсязі при винесенні розпорядження № 2475 від 03.12.2019, яке не є предметом оскарження у даній справі.

При цьому розпорядження № 2475 від 03.12.2019 є чинним та не скасоване у судовому порядку, підстави для його невиконання фінансовою установою - ліцензіатом відсутні.

Розпорядження та постанова є різними актами суб`єкта владних повноважень. Проте суди попередніх інстанцій вдалися до оцінки правомірності розпорядження, що по суті в подальшому слугувало підставою для задоволення позову.

Зазначає, що позивач зобов`язаний був усунути вказані у розпорядженні № 2475 порушення в межах встановлених Нацкомфінпослуг строків, та повідомити про таке виконання відповідача. Натомість у відповідь товариство надіслало до Нацкомфінпослуг лист, яким повідомило про порядок укладання ним договорів та відомості про спосіб їх підписання з боку позивача.

Суди дійшли хибних висновків про невідповідність постанови критеріям обґрунтованості, скільки при прийнятті спірної постанови було враховано всі обставини справи та надані позивачем пояснення.

У спірній постанові та актах суб`єкта владних повноважень (розпорядження, акти про правопорушення), що передували їй достатньо чітко сформульовано зміст порушення позивачем законодавства, що в подальшому допускало єдиний можливий варіант поведінки останнього - укладання кредитного договору відповідно до закону.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021 визначено таку колегію суддів для розгляду цієї справи: головуючий суддя Желєзний І.В., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2021 відкрито касаційне провадження.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І.В. відповідно до розпорядження в.о. заступника керівника апарату Верховного суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13.12.2021 № 2261/0/78-21 призначено повторний автоматизований розподіл справи та визначено нову колегію суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І., справу передано судді-доповідачу.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.11.2019 відповідачем складено акт №1901/15-4/15 про правопорушення вчинене позивачем, згідно з яким з наданих товариством документів встановлено недотримання порядку укладення електронного договору, встановленого статтями 11 та 12 Закону України "Про електронну комерцію", оскільки кредитні договори є такими, що не прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Контролюючим органом зроблено висновок, що ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" надано фінансову послугу з порушенням частини першої статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якою встановлено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Позивачем на адресу Нацкомфінпослуг надані письмові пояснення від 26.11.2019 №415-Ю, в яких зазначено, що алгоритм укладення договорів, який використовується ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" передбачає, що у разі позитивного рішення про видачу позики за наслідками розгляду оферти позичальника, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою товариства для підписання кредитного договору в порядку, визначеному статтями 11, 12 Закону "Про електронну комерцію", після чого система переводить клієнту на карту суму, зазначену в заяві через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК "Вей Фор Пей" (WayForPay).

03.12.2019 Нацкомфінпослуг, розглянувши справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення, вчинені ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" на ринку фінансових послуг від 14.11.2019 №1901/15-4/15 винесла розпорядження №2475, яким зобов`язала ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 02.01.2020 включно.

За результатами розгляду інформації, наданої ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" на виконання вказаного вище розпорядження, Нацкомфінпослуг було встановлено, що Товариство не виконало вимоги розпорядження №2475, про що 10.03.2020 складено акт №244/15-4/14.

На вказаний акт позивачем на адресу Нацкомфінпослуг надані письмові пояснення від 23.03.2020 за № 50-Ю.

27.05.2020 контролюючим органом прийнято постанову №256/244/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, у зв`язку із невиконанням позивачем Розпорядження №2475, що є порушенням вимог: п. 5.9 розділу V Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за 2112/22424.

Не погодившись із постановою про застосування штрафної санкції, позивач оскаржив її до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України від 12 липня 2001 року № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених частиною першою статті 21 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Указом Президента України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" від 23 листопада 2011 року № 1070/2011 на виконання Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно із пунктами 1, 2 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України. Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством. Нацкомфінпослуг у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг визначені статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Так, пунктами 10, 12 частини першої статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Статтею 39 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319).

Відповідно до пункту 1.1 Положення № 2319 це Положення розроблене відповідно до Законів України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про страхування", "Про кредитні спілки", "Про недержавне пенсійне забезпечення", інших законів та Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 року №1070, з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг. Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про застосування заходів впливу та їх оскарження.

Приписами пункту 1.5 Положення №2319 визначено, що дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися, зокрема, в матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (пункт 1.11 Положення № 2319).

Належним чином оформлені акт про правопорушення, рішення Нацкомфінпослуг або уповноваженої особи Нацкомфінпослуг про результати розгляду справи про правопорушення вважається надісланим особі, якщо їх надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис (пункт 1.12 Положення №2319).

Згідно із підпунктом 3 пункту 2.1 Положення №2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу: накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи Нацкомфінпослуг.

Розгляд справ про правопорушення та застосування заходу впливу, передбаченого підпунктом 3 пункту 2.1 розділу II цього Положення, належить до повноважень Голови Нацкомфінпослуг або керівників самостійних структурних підрозділів або осіб, які їх заміщують, за напрямами здійснення нагляду за окремими ринками фінансових послуг (пункт 3.2 Положення №2319).

За приписами пункту 4.20 Положення № 2319 за результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.

Як встановили суди, відповідачем було надіслано на адресу позивача розпорядження №2380 від 26.11.2019, яким застосовано захід впливу у вигляді зобов`язання усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 26.12.2019.

У Розпорядженні, зокрема зазначено, що надання ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" клієнту фінансової послуги з надання коштів у позику шляхом укладання електронного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, що не відповідає статтям 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", частині другій статті 639, статті 1055 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідач, постановивши у розпорядженні зобов`язання ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів, не зазначає які саме порушення та у який спосіб, передбачений законом, їх необхідно усунути.

Так, з наданої позивачем інформації, яка неодноразово надсилалась останнім на адресу відповідача, вбачається, що алгоритмом укладання договорів, який використовується у позивача передбачає, що у разі позитивного рішення про видачу позики, за наслідками розгляду оферти позичальника, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою ТОВ "Прості Займи" для підтвердження підписання кредитного договору в порядку, визначеному статтями 11, 12 Закону "Про електронну комерцію", після чого система переводить клієнту на карту суму зазначену в заявці через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК "Вей Фор Пей" (WayForPay).

Судами встановлено, що громадянин ОСОБА_1 оформив кредитний договір №951 від 13.03.2019 року 23:06:10 на суму 2400,00 грн в режимі он-лайн. На його банківську кредитну карту, оформлену у ПАТ КБ "Приватбанк", були перераховані кошти за кредитним договором, на підтвердження чого позивачем надано довідку ТОВ ФК "Вей Фор Пей" б/н від 24.06.2020.

Далі, позивачем було сформовано одноразовий ідентифікатор, що є електронним підписом договору оферентом у розумінні статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" (ідентифікатор), який був направлений у СМС позивачем позичальнику ОСОБА_1 у якості підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа.

Крім того, згідно з Алгоритмом укладання кредитного договору на сайті позивача ("Процес отримання кредиту на сайті bistrozaim.ua"), у разі позитивного рішення про видачу позики, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою ТОВ "Прості Займи" для підтвердження підписання кредитного договору в порядку, визначеному статтями 11, 12 Закону "Про електронну комерцію", після чого система переводить клієнту на карту суму зазначену в заявці через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК "Вей Фор Пей" (WayForPay).

Відповідно до частини першої статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.

Відповідно до статті 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац третій частини першої статті 12). У свою чергу згідно із визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у пункті 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Саме у такий спосіб було підписано договір із зазначеним у Розпорядженні №2380 позичальником ОСОБА_2 .

Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому, у відповідності до приписів частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Також, статтею 11 цього Закону встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею".

При цьому, як правильно зазначили суди, принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: частиною першою статті 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Враховуючи зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач своїм листом від 16.12.2019 за №439-Ю надав вичерпну інформацію щодо своїх дій при укладенні правочину з ОСОБА_1 та відсутності у його діях порушень вимог Закону, як наслідок розпорядження №2475, позивачем виконано, в свою чергу підстав для притягнення позивача за невиконання цього розпорядження у відповідача не було.

Посилання відповідача на те, що електронний цифровий підпис з одноразовим ідентифікатором повинен складатись як із цифр, так і з букв, проте електронний договір з ОСОБА_1 було підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором виключно із використанням цифрової послідовності, є безпідставними з огляду на таке.

Так, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові № 524/5556/19 від 12.01.2021.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №256/244/15-4/14-П від 27.05.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки судів. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Верховний Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді: А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук