Справа № 640/1182/21
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року м. Київ № 640/1182/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Офісу Генерального прокурора (відповідач-1) Рівненської обласної прокуратури (відповідач-2) Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (відповідач-3)
провизнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Офісу Генерального прокурора та Рівненської обласної прокуратури, в якому просить (з урахуванням заяви від 03.06.2021):

- визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України (нині - Офіс Генерального прокурора) щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016, Верховного Суду у складі колегії суддів КАС від 09.09.2019 в адміністративній справі №826/12523/15 про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та поновлення на його роботі;

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 03.12.2020 №288дп-20 про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора прокуратури Рівненської області у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

- визнати протиправним і скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Рівненської обласної прокуратури В. Козлова від 24.12.2020 №1314к про застосування до прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури України, зобов`язати Офіс Генерального прокурора, Рівненську обласну прокуратуру ознайомити ОСОБА_1 з вакансіями у прокуратурі Рівненської області (Рівненській обласній прокуратурі), що були наявні у період з 10.09.2019 по 09.10.2019, для його подальшого працевлаштування і вирішення питання про призначення на відповідну посаду;

- визнати протиправним та скасувати нормативно-правовий акт у частині, а саме: п. 2 наказу Генеральної прокуратури України (ОГП) від 16.06.2016 №205, п. 1, 3 і 5 ч. ІІ Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України (ОГП) від 16.06.2016 №205;

- зобов`язати Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити заробітну плату прокурору прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 24.12.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що з моменту винесення Верховним Судом постанови від 09.09.2019 у справі №826/12523/15, якою ОСОБА_1 поновлено по посаді в органі прокуратури, Офісом Генерального прокурора та Рівненською обласною прокуратурою здійснено порушення права позивача на працю, оскільки останнього так і не було фактично поновлено на посаді в органі прокуратури, а також не виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу. При цьому, жодних листів від органів прокуратури у період з 09.09.2019 по 17.03.2020 позивач не отримував. У подальшому, як зазначено у позовній заяві, після отримання позивачем 17.03.2020 листа від 12.03.2020 № 06-23005-16 позивач не мав можливості дістатись до Рівненської обласної прокуратури, з огляду на введені у країні карантинні обмеження, а також відсутність достатніх грошових коштів для цього. Водночас, позивачем наголошено, що з моменту звільнення позивача відбулись суттєві зміни в організації роботи та структури органів прокуратури, про що позивача не повідомлялось. Вказане, за висновками позивача, свідчить про відсутність в останнього обов`язку з подання анкети доброчесності прокурора, у силу положень наказу Генерального прокурора від 16.06.2016 №205, з урахуванням того, що ОСОБА_1 так і не було призначено на жодну із посад в органах прокуратури. При цьому, наказ Генерального прокурора від 16.06.2016 №205 суперечить положенням ст.ст. 19, 32, 63 та п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України, а також ч. 2 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" та винесений з перевищенням Генеральним прокурором своїх повноважень. На додаток, позивачем вказано, що Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів порушено процедуру розгляду відповідних скарг, а саме: під час розгляду дисциплінарного провадження 01.10.2020 комісія не дозволила позивачу ставити запитання представнику скаржника, чим обмежено останнього у праві на захист, а на засіданні 03.12.2020 безпідставно відмовлено у розгляді заяви про відвід її членам. Крім того, у в.о. керівника Рівненської прокуратури не було повноважень на прийняття наказів від 28.10.2020 №1118к та від 24.12.2020 №1314к.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі, а також встановлено сторонам строки для подання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Від представника відповідача-2 через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що на виконання постанови Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №826/12523/15 наказом Офісу Генерального прокурора від 28.01.2020 №36к ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Рівненської області з 30.04.2015, а наказом від 28.01.2020 №37к повноваження останнього на посаді прокурора Рівненської області припинено у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді з 06.03.2019. На підставі викладеного, Рівненською обласною прокуратурою з 29.01.2020 здійснювались регулярні телефонні дзвінки на наявний в архівній особовій справі ОСОБА_1 його номер телефону мобільного зв`язку, які залишились без відповіді. З огляду на викладене, як зазначено у відзиві, на наявну в архівній справі ОСОБА_1 домашню адресу ( АДРЕСА_1 ) останньому скеровано рекомендований лист від 31.01.2020 №11-56вих-20 з повідомленням про вручення (відповідно до даних поштової установи, вручено 05.02.2020), в якому роз`яснено вимоги ч. 5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру", запропоновано перелік наявних вакантних посад з пропозицією подати заяву про призначення на одну із них або заяву про відмову від переведення на одну із запропонованих вакантних посад, а також роз`яснено вимоги п. 10 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та щодо необхідності подання анкети доброчесності прокурора, у відповідності до Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 №205, про що позивача повторно повідомлено листом від 07.02.2020 №11-75вих-20. Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_1 до прокуратури області з 29.01.2020 не з`являвся, до виконання службових обов`язків не приступав, про причини своєї неявки не повідомляв, про що складались відповідні акти про відсутність на роботі та здійснювалось відповідне табелювання, прокуратурою області 23.04.2020 скеровано дисциплінарну скаргу до кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, у зв`язку з недотриманням ОСОБА_1 вимог п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру" (порушення правил внутрішнього службового розпорядження). Представником відповідача-2 також вказано, що ОСОБА_1 станом на момент виникнення спірних правовідносин перебував у статусі прокурора прокуратури Рівненської області (регіональної прокуратури), а тому є правильним застосування положень п. 3 розділу ІІ "Прикінцевих і перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" в частині правового статусу прокурорів регіональних прокуратур, з урахуванням того, що керівник обласної прокуратури перебував у відпустці, а тому виконання його обов`язків покладено на першого заступника керівника обласної прокуратури Козлова В.В., відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора від 18.12.2020 №906к. Натомість, оскаржуваний наказ від 24.12.2020 №1314к прийнято на підставі рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 03.12.2020 №288дп-20.

Від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній також заперечував проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що у межах адміністративної справи №826/12523/15 ОСОБА_1 не заявлялось вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відтак, підстави для виплати такої заробітної плати в Офісу Генерального прокурора на користь позивача були відсутні. При цьому, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.12.2019 про поновлення на посаді наказом Офісу Генерального прокурора від 28.01.2020 №36к останнього поновлено на посаді прокурора Рівненської області з 30.04.2015. У той же час, оскільки термін повноважень ОСОБА_1 на адміністративній посаді прокурора області закінчився 06.03.2019, наказом Офісу Генерального прокурора від 28.01.2020 №37к повноваження позивача на даній адміністративній посаді припинено. Як наслідок, на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) скеровано лист від 28.01.2020 №06-23005-16 із зазначенням про необхідність прибути до прокуратури Рівненської області для вирішення питання щодо призначення, за його згодою, на одну із вакантних посад. Даний лист повернуто поштовою установою за закінченням терміну зберігання. За твердженням представника відповідача-1, ігнорування ОСОБА_1 отримання листів Офісу Генерального прокурора та прокуратури Рівненської області, небажання відповідати на телефонні дзвінки, свідчить про відсутність волевиявлення останнього продовжувати працювати в органах прокуратури. У свою чергу, як зазначено у відзиві, Офіс Генерального прокурора є неналежним відповідачем в частині вимог про скасування рішення Кадрової комісії від 03.12.2020 №292дп-20.

З урахуванням викладеного, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва до участі у справі в якості співвідповідача залучено Кадрову комісію Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, а також встановлено комісії строк для подання до суду відзиву, а іншим учасникам справи - відповіді на відзив та заперечення.

Від представника відповідача-3 через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що кадровою комісією встановлено факти постійного грубого порушення правил внутрішнього службового розпорядку прокурором ОСОБА_1 шляхом вчинення систематичних прогулів, оскільки з 29.01.2020 до 22.04.2020 (моменту подання дисциплінарної скарги), а фактично до 03.12.2020 (дати засідання кадрової комісії) він був відсутній на роботі у прокуратурі Рівненської області (з 11.09.2020 - Рівненської області прокуратури) впродовж робочих днів, про причини своєї відсутності чи їх поважності нікого, у тому числі керівника, не повідомляв. При цьому, відсутність позивача не пов`язана з виконанням службових питань, оскільки до виконання своїх службових обов`язків з 29.01.2020 прокурор ОСОБА_1 не приступав.

Від позивача через канцелярію суду надійшли відповіді на відзив, в яких останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог. Так, за твердженням позивача, після видання 28.01.2020 наказу про припинення повноважень позивача на посаді прокурора Рівненської області, керівник відповідного органу прокуратури не мав права діяти на власний розсуд, а повинен був протягом місяця, тобто до 27.02.2020, прийняти одне з рішень стосовно ОСОБА_1 , який перебув у статусі прокурора. Натомість, оскільки позивач не був призначений на відповідну посаду, а його повноваження прокурора прокуратури Рівненської області з 29.01.2020 зупинено, згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру", до моменту прийняття рішення про призначення прокурора ОСОБА_1 на посаді або звільнення з посади прокурора. У той же час, за сімейними обставинами позивач постійно не проживав за місцем державної реєстрації ( АДРЕСА_1 ), що перешкодило останньому в отриманні поштової кореспонденції.

За результатами проведення у даній справі підготовчого засідання, з урахуванням здійснення всіх необхідних процесуальних дій, передбачених ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначене судове засідання з`явились представники відповідачів, які заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзивах. Позивачем подано заяву про розгляд справи у письмовому провадженні. На підставі викладеного, судом ухвалено про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви та відповіді на відзиви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, постановою Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №826/12523/15 залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду від 28.04.2016, якою визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 29.04.2015 №17дк про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурора Рівненської області ОСОБА_1 із займаної посади, а також зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області з 30.04.2015.

На підставі викладеного, Офісом Генерального прокурора прийнято наступні накази від 28.01.2020:

№36к, яким скасовано наказ Генерального прокурора від 29.04.2015 №17дк про звільнення прокурора Рівненської області ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді прокурора Рівненської області з 30.04.2015;

№37к, яким встановлено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді (п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру") з 06.03.2019.

З огляду на те, що з 29.01.2020 ОСОБА_1 до прокуратури Рівненської області не з`являвся, до виконання службових обов`язків не приступав, про причини своєї неявки не повідомляв, про що складались відповідні акти про відсутність на роботі та здійснювалось відповідне табелювання, прокуратурою області 23.04.2020 скеровано дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, у зв`язку з недотриманням ОСОБА_1 вимог п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру" (порушення правил внутрішнього службового розпорядку).

Крім того, на підставі рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 01.10.2020 №242дп-20 за результатами розгляду дисциплінарної скарги Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора, поданої у зв`язку з неподанням Кубраком С.М. щорічної анкети доброчесності прокурора, прийнято рішення про накладення на прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (п. 5 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру").

З урахуванням викладеного, наказом керівника Рівненської обласної прокуратури від 28.10.2020 №1118к до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Надалі, на підставі рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 03.12.2020 №288дп-20 "Про накладення дисциплінарного стягнення", наказом Рівненської обласної прокуратури від 24.12.2020 №1314к звільнено прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру") з 24.12.2020.

Вважаючи вказані рішення кадрової комісії від 03.12.2020 №288дп-20 та наказ Рівненської обласної прокуратури від 24.12.2020 №1314к протиправними та такими, що підлягають скасуванню, протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України (нині - Офісу Генерального прокурора) в частині несвоєчасного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили п. 2 наказу Генеральної прокуратури України (ОГП) від 16.06.2016 №205, п. 1, 3 і 5 ч. ІІ Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України (ОГП) від 16.06.2016 №205, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №1697-VII).

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 16 Закону №1697-VII).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII, прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

При цьому, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку (ч. 1 ст. 45 Закону №1697-VII).

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора (ч. 2 ст. 45 Закону №1697-VII).

На прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури (ч. 1 ст. 49 Закону №1697-VII).

Нормативно-правовим актом, який визначає процедуру розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження, прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України "Про прокуратуру" (далі - Закон), про накладення на прокурора Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласної (регіональної), окружної (місцевої), військової прокуратури дисциплінарного стягнення або прийняття рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора, є Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затверджений наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №266 (надалі - Порядок №266 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з п. 4 розділу І Порядку №266, органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних) прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

Дисциплінарне провадження передбачає: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення (п. 6 розділу І Порядку №266).

Після відкриття дисциплінарного провадження член кадрової комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена кадрової комісії за результатами перевірки (п. 16 розділу І Порядку №266).

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні кадрової комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності також інші особи (п. 6 розділу ІІІ Порядку №266).

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні кадрової комісії заслуховуються пояснення члена кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги, особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та/або її представника, прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника, а також інших осіб у разі необхідності. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право відмовитися від надання пояснень стосовно себе, ставити питання учасникам дисциплінарного провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена кадрової комісії подавати заяву про його відвід. Відмова прокурора, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, від надання стосовно себе пояснень не означає визнання відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку (п. 11 розділу ІІІ Порядку №266).

У разі прийняття рішення про відвід члена кадрової комісії, такий член кадрової комісії не має права брати участі в голосуванні та бути присутнім під час його проведення (п. 13 розділу ІІІ Порядку №266).

Після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень: про накладення дисциплінарного стягнення; про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора; про закриття дисциплінарного провадження (п. 15 розділу ІІІ Порядку №266).

Так, за твердженням позивача, кадровою комісією на засіданні 03.12.2020 безпідставно відмовлено у розгляді заяви про відвід її членам, поданої у зв`язку з тим, що під час розгляду дисциплінарного провадження 01.10.2020 комісія не дозволила позивачу ставити запитання представнику скаржника, чим обмежено останнього у праві на захист, що, на думку позивача, свідчить про упередженість членів комісії щодо нього.

З приводу викладеного, слід зазначити, що приписами Порядку №266 передбачено право прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, подавати заяву про його відвід члена кадрової комісії.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається того, що подана позивачем на засіданні кадрової комісії 03.12.2020 заява про відвід була належним чином обґрунтованою та містила дійсні та достатні підстави для відводу члена(-ів) даної комісії.

Слід також зазначити, що рішення, прийняте за результатами проведеного засідання кадрової комісії, що мало місце 01.10.2020, не є предметом судового оскарження у межах даної справи, а тому дослідженню судом не підлягає.

У той же час, Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів прийнято рішення від 03.12.2020 №292дп-20, яким вирішено притягнути прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. В якості мотивування даного рішення вказано про встановлення фактів постійного грубого порушення правил внутрішнього службового розпорядку прокурором ОСОБА_1 шляхом вчинення систематичних прогулів, оскільки з 29.01.2020 до 22.04.2020 (моменту подання дисциплінарної скарги), а фактично до 03.12.2020 (дати засідання кадрової комісії) він був відсутній на роботі у прокуратурі Рівненської області (з 11.09.2020 - Рівненської області прокуратури) впродовж робочих днів, про причини своєї відсутності чи їх поважності нікого, у тому числі керівника, не повідомляв. При цьому, відсутність позивача не пов`язана з виконанням службових питань, оскільки до виконання своїх службових обов`язків з 29.01.2020 прокурор ОСОБА_1 не приступав.

Як було зазначено вище, на виконання постанови Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №826/12523/15 Офісом Генерального прокурора прийнято наказ від 28.01.2020 №36к, яким скасовано наказ Генерального прокурора від 29.04.2015 №17дк про звільнення прокурора Рівненської області ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді прокурора Рівненської області з 30.04.2015. Водночас, наказом Офісу Генерального прокурора від 28.01.2020 №37к встановлено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Рівненської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді (п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру") з 06.03.2019.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються, зокрема, в разі закінчення строку перебування на адміністративній посаді.

Звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора (ч. 4 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру").

Відтак, станом на 28.01.2020, з огляду на прийняття Офісом Генерального прокурора наказу №37к, ОСОБА_1 набув статусу прокурора регіональної прокуратури, про що останньому було або повинно було бути відомо починаючи з 28.01.2020 (дата ознайомлення з наказами Офісу Генерального прокурора від 28.01.2020 №36к та 37к).

Згідно з ч. 5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру", після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.

У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.

До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що у разі звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді останній підлягає призначенню на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою.

Вказане також співвідноситься з конституційним принципом, викладеним у ч. 1 ст. 43 Конституції України, якою визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Отже, у межах заявленого спору, з огляду на припинення повноважень ОСОБА_1 на адміністративній посаді, що, при цьому, не є предметом оскарження у межах даної справи, призначення позивача на одну з вакантних посад в органах прокуратури було можливе виключно за згодою останнього.

Як наслідок, на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) останньому скеровано лист від 31.01.2020 №11-56вих-20, який згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, вручено останньому 05.02.2020, в якому роз`яснено вимоги ч. 5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру", запропоновано перелік наявних вакантних посад з пропозицією подати заяву про призначення на одну із них або заяву про відмову від переведення на одну із запропонованих вакантних посад, а також роз`яснено вимоги п. 10 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та щодо необхідності подання анкети доброчесності прокурора, у відповідності до Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 №205, про що позивача повторно повідомлено листом від 07.02.2020 №11-75вих-20.

Вказане свідчить, що позивач не виявив свого волевиявлення на призначення останнього на одну із запропонованих йому посад, внаслідок чого, керівник регіональної прокуратури був позбавлений можливості самостійно визначити посаду для позивача, що суперечить наведеним законодавчим положенням.

На підставі викладеного, суд вказує, що обґрунтування позивача про неможливість прибути до прокуратури Рівненської області карантинними обмеженнями суд відхиляє як безпідставні, оскільки такі обмеження встановлено у березні 2020 року, а ОСОБА_1 ще з кінця січня 2020 року без поважних причин ухилявся від прибуття на роботу до відповідальної регіональної прокуратури, тобто від виконання вимог законодавства щодо свого працевлаштування в органах прокуратури. Крім того, суд погоджується з доводами кадрової комісії про те, що карантинні обмеження не є повною ізоляцією і не перешкоджають, за наявності бажання, як прибути до прокуратури Рівненської області (Рівненської обласної прокуратури), так і працевлаштуватися там.

Натомість, твердження позивача про те, що за сімейними обставинами позивач постійно не проживав за місцем державної реєстрації ( АДРЕСА_1 ), що перешкодило останньому в отриманні поштової кореспонденції, суд визнає як необґрунтовані у зв`язку з тим, що лист Офісу Генерального прокурора від 31.01.2020 №11-56вих-20, згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, вручено позивачу 05.02.2020, а у подальшому, як зазначено в оскаржуваному рішенні кадрової комісії, дана адреса вказувалась самим позивачем як адреса для листування, також дана адреса позивача вказана у позовній заяві.

У свою чергу, відсутність грошових коштів у позивача не є об`єктивною та непереборною обставиною, яка унеможливила неявку позивача на місце роботи, а також неможливість повідомити про своє волевиявлення щодо подальшого працевлаштування, зокрема, засобами поштового зв`язку, враховуючи відсутність належних доказів про це.

При цьому, з урахуванням того, що станом на момент прийняття Рівненською обласною прокуратурою оскаржуваного наказу від 24.12.2020 №1314к, яким позивача звільнено з посади, останній перебував у статусі прокурора регіональної прокуратури, а повноваження ОСОБА_1 на адміністративній посаді вже було припинено, а тому, у силу ч. 5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру", такий наказ правомірно прийнято керівником Рівненської обласної прокуратури, повноваження якого станом на 24.12.2020 виконував перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_2 , відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора від 18.12.2020 №906к.

Вказане у своїй сукупності свідчить про відсутність підстав стверджувати про протиправність оскаржуваних рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 03.12.2020 №288дп-20 та наказу Рівненської обласної прокуратури від 24.12.2020 №1314к, з урахуванням того, що позивачем під час судового розгляду справи не заперечувалось факту невиконання свого трудового обов`язку як працівника органу прокуратури у період з 28.01.2020. Як наслідок, також не підлягають задоволенню позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та про виплату останньому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, як похідні позовні вимоги від розглянутих вище.

На додаток, суд звертає увагу, що у межах розгляду даної справи суд позбавлений можливості встановлювати факт належного чи неналежного виконання відповідачами-1 та -2 судового рішення в іншій адміністративній справі - №826/12523/15 - про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та поновлення на його роботі, оскільки з метою забезпечення виконання судових рішень законодавцем запроваджено інститут примусового виконання рішення, згідно із Законом України "Про виконавче провадження", а також передбачено застосування інших процесуальних заходів, спрямованих на забезпечення виконання судового рішення, визначені, зокрема, ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, які застосовуються виключно у межах первинної справи, а не шляхом подання нового позову.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України (нині - Офіс Генерального прокурора) щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016, Верховного Суду у складі колегії суддів КАС від 09.09.2019 в адміністративній справі №826/12523/15 про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та поновлення на його роботі задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту в частині, а саме: п. 2 наказу Генеральної прокуратури України (ОГП) від 16.06.2016 №205, п. 1, 3 і 5 ч. ІІ Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України (ОГП) від 16.06.2016 №205, суд зазначає про наступне.

Наказом Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 №205 на виконання вимог ст.ст. 9, 19, п. 5 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру", з метою забезпечення проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних і місцевих прокуратур затверджено Порядок проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України (надалі - Порядок №205).

Так, п. 2 наказу Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 №205 визначено прокурорам Генеральної прокуратури України, регіональних і місцевих прокуратур та слідчим органів прокуратури подавати Анкету протягом 30 календарних днів після набрання чинності цим наказом, а надалі - у строки, визначені Порядком.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку №295, кожний прокурор з метою виконання вимог частини п`ятої статті 19 Закону України "Про прокуратуру" зобов`язаний щороку до 01 лютого подавати до підрозділу внутрішньої безпеки власноруч заповнену анкету доброчесності прокурора за формою, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 16 червня 2016 року № 205 (далі - Анкета).

Прокурори, вперше призначені на посаду в органах прокуратури, подають Анкету упродовж 30 календарних днів після дати призначення (п. 3 розділу ІІ Порядку №295).

Неподання, несвоєчасне подання Анкети прокурором без поважних причин або подання Анкети, у якій прокурор не підтверджує визначені нею твердження, свідчить про невиконання ним обов`язку, передбаченого частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про прокуратуру», та є підставою для притягнення його до відповідальності відповідно до законів (п. 5 розділу ІІ Порядку №295).

У свою чергу, у ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.ч. 1 та 2 ст. 32 Конституції України).

Виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; порядок застосування мов (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції, яка діяла станом на момент прийняття Порядку №295), Генеральний прокурор України, зокрема, затверджує акти з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури.

Прокурор зобов`язаний щорічно проходити таємну перевірку доброчесності.

Таємну перевірку доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних і місцевих прокуратур проводять підрозділи внутрішньої безпеки в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України (ч. 5 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру").

З огляду на викладене вбачається, що наказ Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 №205 прийнято на виконання положень Закону України "Про прокуратуру" та у межах наданих Генеральному прокурору повноважень, що відповідає приписам ст.ст. 19, 32, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України.

Натомість, положення ст. 63 Конституції України, якими визначено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду. Так, і положення ч. 2 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру", у силу яких прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію. Прокурор періодично проходить підготовку у Національній академії прокуратури України, що має включати вивчення правил прокурорської етики. Не поширюють свою дію на коло спірних правовідносин, відтак, не можуть суперечити оскаржуваним положенням наказу Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 №205.

З урахуванням викладеного, враховуючи заявлені підстави протиправності даного наказу, суд виходить з безпідставності заявлених позовних вимог у наведеній частині.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Офісу Генерального прокурора (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15), Рівненської обласної прокуратури (, адреса: 33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. 16 липня, буд. 52), Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок