Справа № 160/8191/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2022 року Справа № 160/8191/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з позовом до Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 19.05.2022 року № 68564605, винесену заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною Ольгою Іванінвною.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що вважає протиправною постанову відповідача від 19.05.2022 року ВП № 68564605 про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин боржником рішення суду. Адже, листом позивач повідомив відповідача про те, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 року у справі № 360/4709/21 не отримано ним, а тому, наразі відсутні підстави для його виконання.
Позивач вважає зазначену постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 23.08.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м.Дніпро) перебувало на примусовому виконанні виконавче провадження ВП № 68564605, відкрите на підставі виконавчого листа № 360/4709/21, виданого Луганським окружним адміністративним судом 16.12.2020 року, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Луганського апеляційного суду від 08.07.2021 № 68 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, з 22 липня 2020 року.
Тобто, позивачем не зважаючи на те, що відповідно до виконавчого листа № 360/4709/21, виданого Луганським окружним адміністративним судом 16.12.2020 року, відкрито відповідне виконавче провадження, в якому пенсійний орган є боржником, а рішення суду є таким, що набрало законної сили, проігноровано вимоги державного виконавця щодо виконання виконавчого документа.
Відповідач вважає, що з огляду на те, що наразі рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не виконано, а тому, винесення спірної постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн., яким його зобов`язано виконати рішення та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, є законною та обгрунтованою.
На підставі зазначеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Означене рішення суду набрало законної сили 07.12.2021 року.
Луганським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист, зокрема, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Луганського апеляційного суду від 08.07.2021 року № 68 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, з 22 липня 2020 року.
09.02.2022 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Міхіною О.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 68564605 на підставі виконавчого листа № 360/4709/21, виданого 16.12.2021 року.
В подальшому, постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Міхіною О.І. від 19.05.2022 року на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області накладено штраф в розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду, яке підлягає негайному виконанню.
Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно прийнято постанову про накладення на нього штрафу, звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII.
Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Тобто, виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Так, ч.6 ст. 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Приписами ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії передбачена приписами ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З огляду на викладене слідує, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 року у справі № 360/4705/20 та № 360/4708/20, від 31.05.2022 року № 360/940/20.
З матеріалів справи слідує, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 року у справі № 360/4709/21, зокрема, зобов`язано пенсійний орган здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Луганського апеляційного суду від 08.07.2021 року № 68 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, з 22 липня 2020 року.
При цьому, позивачем, не зважаючи на відкрите виконавче провадження на підставі відповідного виконавчого листа та зобов`язання його вчинити певні дії, було фактично проігноровано виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Обґрунтовуючи протиправність винесення відповідачем постанови про накладення штрафу позивач вказує на те, що станом на день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження управління не отримало рішення суду.
Однак, суд не може погодитись з такою позицією позивача, зважаючи на те, що докази звернення до Луганського окружного адміністративного суду, зокрема, із заявою про видачу рішення суду від 04.11.2021 року, пенсійним органом не надані.
Передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення.
Так, приписами ч.1 ст. 1291 Конституції України встановлено обов`язковість виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Суд зазначає, що станом на дату винесення відповідачем спірної постанови про накладення штрафу, докази повідомлення державного виконавця про поважність причин невиконання ним судового рішення в частині проведення відповідних виплат, позивач суду не надав.
З огляду на встановлені судом обставини справи та правове регулювання, що регулюють спірні правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 19.05.2022 року № 68564605, винесеної заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною Ольгою Іванівною.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ст. 139 КАС України, враховуючи рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору у справі не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити.
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06.09.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька