Справа № 300/8444/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/8444/21 пров. № А/857/5566/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року (суддя Матуляк Я.П., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складення повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №300/8444/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо застосування обмеження максимальним розміром при виплаті пенсії позивачу, та відмову провести перерахунок пенсії відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, з 01.04.2019 року; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року в розмірі 90% від грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні її перерахунку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.05.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.01.2021 за №9/1/203, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених раніше виплат. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що норма ст.43 Закону №2262-Х-ІІ з урахуванням вимог Закону від 24.12.2015 №911 поширюється на всі пенсії, призначені до і після січня 2016 року. З 1 січня 2017 року максимальний розмір пенсії визначено окремим законом, прийнятим 06.12.2016. З урахуванням вищезазначених законодавчих актів загальна сума розміру пенсії позивача до виплати не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Вважає апелянт, що зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.05.2021 без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум є безпідставними та необґрунтованими. Що стосується зобов`язання в розмірі 90 %, то позивач на момент винесення рішення отримував пенсію в розмірі 90 % грошового забезпечення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 23.02.2022 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-ХІІ). Пенсія позивачу нарахована виходячи з вислуги 51 рік, із розрахунку 90% від грошового забезпечення на відповідній посаді.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 у справі №0940/1274/18, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років з 90% до 70% грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 90% грошового забезпечення та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2018 (а.с. 9-10).

На виконання вказаного судового рішення від 10.08.2018 року Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області здійснено 01.12.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 (а.с. 13).

У подальшому, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру його пенсії. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру його пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до складеної ІНФОРМАЦІЯ_4 нової довідки про розмір грошового забезпечення позивача, із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, станом на 05.03.2019. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 11-12).

Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області 01.12.2020 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% відповідного грошового забезпечення (а.с. 14).

06.12.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019 (а.с. 18).

Листом від 18.12.2020 року за №4028-3975/Х-02/8-0900/20 відповідач вказав, що відповідно до вимог чинного законодавства пенсія виплачується в максимальному розмірі, зокрема з 01.12.2020 в сумі 17690,00 грн.. Також рекомендовано заявнику для отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення звернутися до Івано-Франківського облвійськкомату (а.с. 19-20).

Також судом встановлено, що на заяву позивача ОСОБА_2 від 19.01.2021 року (зареєстрована за вх.№544 від 22.01.2021.) і на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20, ІНФОРМАЦІЯ_1 видано ОСОБА_1 оновлену довідку від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, для перерахунку пенсії (а.с. 16, 17).

09.09.2021 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій просив, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20 здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром виходячи з грошового забезпечення відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 27.01.2021 за №9/1/203, починаючи з 01.04.2019 в розмірі 90% відповідного грошового забезпечення (а.с. 21).

Листом від 22.11.2021 року за №9092-8580/Х-02/8-0900/21 відповідач повідомив, що детальні роз`яснення щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром вже були надані листом від 18.12.2020 (а.с. 22).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмежуючи пенсію позивачу максимальним розміром відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Також суд вважав, що відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.01.2021 за №9/1/203, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених раніше виплат.

При цьому, апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції в спірному рішенні вказуючи про необхідність повного задоволення позовних вимог, фактично позовні вимоги задоволив частково, а деякі позовні вимоги взагалі не вирішив, що видно із аналізу змісту Заяви позивача від 17.01.2022 року про уточнення позовних вимог (а.с. 38) та із змісту резолютивної частини судового рішення.

Однак, це рішення суду від 23.02.2022 року не оскаржив позивач в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини у задоволеній частині позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні її перерахунку, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальний Закон, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-ХІІ).

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ з 20.12.2019.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-VI внесено зміни до Закону від 09.04.1992 №2262-XII, а саме доповнено ст.43 новою частиною 7, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі Закон №3668-VI), внесено зміни до Закону №2262-XII, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, а саме ч.7 ст.43 викладено в редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність» та доповнено реченням такого змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн..

Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 п.4 Рішення Конституційного Суду України у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України вказав, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 у справі №7-рп/2016, є втрата чинності з 20.12.2016 норм ч.7 ст.43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Викладене виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму, яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч.7 ст.43 Закону від 09.04.1992 №2262-XII така норма «відсутня» (виключена) у тексті Закону.

Згідно з нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 01.01.2017, у ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що норми ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» узгоджуються з положеннями ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, яка втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Отже, починаючи із 2017 року ст.43 Закону №2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17 та від 31.03.2021 у справі №815/3000/17.

За таких обставин, підстави для обмеження пенсії позивачу не відповідають нормативному регулюванню спірних правовідносин.

Крім вказаного, суд апеляційної інстанції зауважує, що Конституційний Суд України в п.7 Рішення від 08.06.2016 №4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом від 09.04.1992 №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ч.7 ст.43 Закону №3668-VI, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати, що положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, який узгоджується із наведеним у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 (справа №400/2085/19), що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

За таких обставин дії органу Пенсійного фонду України щодо обмеження позивачу пенсії максимальним розміром є протиправними.

Доводи апелянта (відповідача) в цій частині не спростовують рішення суду першої інстанції від 23.02.2022 року, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром при проведенні її перерахунку і виплати, слід залишити без змін.

Апеляційний суд також враховує, що із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що у заявленому адміністративному позові позивач заявив позовні вимог про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови провести перерахунок пенсії відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, з 01.04.2019 року;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року в розмірі 90% від грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат.

Спірним рішенням суду першої інстанції від 23.02.2022 року позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови провести перерахунок пенсії відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року не вирішено по суті.

Водночас, позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року в розмірі 90% від грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат розглянута судом першої інстанції по суті і фактично задоволена частково.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у цій адміністративній справі є наявними підстави для зобов`язання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.05.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.01.2021 за №9/1/203, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених раніше виплат.

Так, матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 у справі №0940/1274/18, Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області здійснено 01.12.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 ..

У подальшому, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019 для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру його пенсії, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до складеної ІНФОРМАЦІЯ_5 довідки про розмір грошового забезпечення позивача, із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, станом на 05.03.2019.

Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області 01.12.2020 року здійснено новий перерахунок пенсії ОСОБА_1 , де у Протоколі за пенсійною справою ХД-15532 від 01.12.2020 року не вказано, що такий перерахунок пенсії проведено на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що проведення 01.12.2020 року перерахунку пенсії позивача не могло проводитись на виконання вказаного вище рішення суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20, оскільки станом на 01.12.2020 року ще не було видано нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019. Таку оновлену довідку про розмір грошового забезпечення було видано ІНФОРМАЦІЯ_6 лише 27.01.2021 року за №9/1/203.

Крім цього, як уже було вказано вище, 06.12.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019.

Листом від 18.12.2020 року за №4028-3975/Х-02/8-0900/20 відповідач вказав, що відповідно до вимог чинного законодавства пенсія виплачується в максимальному розмірі, зокрема з 01.12.2020 в сумі 17690,00 грн.. Також рекомендовано заявнику для отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення звернутися до Івано-Франківського облвійськкомату.

Після цього, на заяву позивача ОСОБА_2 від 19.01.2021 року (зареєстрована за вх.№544 від 22.01.2021.) і на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20, ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано ОСОБА_1 оновлену довідку від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, для перерахунку пенсії.

Лише 09.09.2021 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій просив, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20 здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром виходячи з грошового забезпечення відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 27.01.2021 за №9/1/203, починаючи з 01.04.2019 в розмірі 90% відповідного грошового забезпечення.

Листом від 22.11.2021 року за №9092-8580/Х-02/8-0900/21 відповідач повідомив, що детальні роз`яснення щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром вже були надані листом від 18.12.2020.

Не погодившись саме із такими діями відповідача щодо відмови провести перерахунок пенсії відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, з 01.04.2019 року, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.

Відносно цієї позовної вимоги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як уже було вказано судом вище, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до складеної ІНФОРМАЦІЯ_5 довідки про розмір грошового забезпечення позивача, із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, станом на 05.03.2019.

Нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 05.03.2019 року було видано ІНФОРМАЦІЯ_1 27.01.2021 року за №9/1/203.

До Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про перерахунок та виплату пенсії на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20 з врахуванням вказаної довідки від 27.01.2021 №9/1/203, позивач звернувся із заявою від 09.09.2021 року.

На таку заяву було надано відповідь відповідачем листом від 22.11.2021 року за №9092-8580/Х-02/8-0900/21.

Тобто, позивач, звертаючись із цим позовом до адміністративного суду із вимогою про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року в розмірі 90% від грошового забезпечення, з врахуванням проведених виплат, - позивач фактично має за мету домогтись виконання Головним Управлінням ПФУ в Івано-Франківській області рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20.

При цьому, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем Головним Управлінням ПФУ в Івано-Франківській області виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі №300/501/20 в частині здійснення з 01.04.2019 перерахунку та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року.

Також, немає у суду підстав для формування висновку про те, що при здійсненні відповідачем такого перерахунку пенсії з врахуванням довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 буде порушено вимоги законодавства в частині щодо питань застосування обмеження виплати пенсії максимальним розміром та визначення процентного розміру (90%) грошового забезпечення.

В такій ситуації колегія суддів формує висновок про те, що предметом спору в цій адміністративній справі за позовною вимогою про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року позивачу пенсії відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 уточненої довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, є виконання відповідачем судового рішення від 27.08.2020 в адміністративній справі №300/501/20 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до складеної ІНФОРМАЦІЯ_4 нової довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019.

Апеляційний суд звертає увагу, що з метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень в адміністративному судочинстві законодавцем впроваджено правовий інститут судового контролю у порядку, визначеному статтею 382 КАС України, в тому числі в порядку, передбаченому ст.383 КАС України, що позбавляє особу-позивача необхідності повторно звертатися до суду з позовом для зобов`язання суб`єкта владних повноважень-відповідача належним чином виконувати рішення суду, що набрало законної сили.

Так, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч.1 ст.382 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначені норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставою їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в такій справі.

Окрім того, згідно із статтею 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, колегія суддів зазначає, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України, апеляційний суд звертає увагу, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, та нормами КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З врахуванням наведено вище, зумовлюється висновок про те, що між сторонами не виникли нові спірні правовідносини і новий предмет спору, а питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача при виконанні судового рішення від 27.08.2020 в адміністративній справі №300/501/20 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до складеної ІНФОРМАЦІЯ_4 нової довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019, може бути перевірено судом в порядку приписів статей 382, 383 КАС України, а не в окремому позовному провадженні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у відповідній частині позовних вимог не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно зобов`язання відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії відповідно до нової довідки Івано-Франківського ОТЦКСП про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019, суд не може ухвалювати нове рішення на виконання попереднього рішення суду в іншій справі, оскільки це суперечить принципу правової (юридичної) визначеності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.

В такій ситуації відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року пенсії без обмеження максимальним розміром відповідно до нової довідки від 27.01.2021 року №9/1/203 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в цій частині ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та сформовано висновки без врахуванням норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, що у відповідності до положень статті 317 КАС України є підставою для його скасування та прийняття в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні відповідних позовних вимог.

Отже, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції 23.02.2022 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити з 01.05.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.01.2021 за №9/1/203, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених раніше виплат, - необхідно скасувати і в цій частині прийняти нову постанову про відмову в задоволенні відповідних позовних вимог.

У решта частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наведених вище апеляційним судом мотивів.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року в адміністративній справі №300/8444/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.05.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.01.2021 за №9/1/203, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених раніше виплат, - і в цій частині прийняти нову постанову про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року в адміністративній справі №300/8444/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин