Справа № 140/4564/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4564/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати індексації заробітної плати за період з 27.11.1998 по 31.05.2000; зобов`язання провести нарахування та виплату індексації заробітної плати за період з 27.11.1998 по 31.05.2000; визнання дій протиправними щодо проведення нарахування та виплати у період з 27.11.1998 по 31.05.2000 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836; зобов`язання здійснити за період з 27.11.1998 по 31.05.2000 нарахування доплати позивачу як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 20.07.2022 позовну заяву, на підставі частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), було залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду у частині позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними щодо проведення нарахування та виплати у період з 27.11.1998 по 31.05.2000 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836, та зобов`язання відповідача здійснити за період з 27.11.1998 по 31.05.2000 нарахування доплати позивачу як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 вказаного Закону (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, у якій зазначити підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог відмовлено, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання дій протиправними щодо проведення нарахування та виплати у період з 27.11.1998 по 31.05.2000 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 та зобов`язання здійснити за період з 27.11.1998 по 31.05.2000 нарахування доплати позивачу як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум залишено без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді державного податкового інспектора відділу прямих і непрямих податків з юридичних осіб Маневицької МДПІ з 27.11.1998 по 31.05.2000.

На звернення позивача щодо нарахування і виплати, зокрема, індексації грошового забезпечення за період роботи з 27.11.1998 по 31.05.2000, відповідач повідомив, що індексація заробітної плати у спірний період ОСОБА_1 не проводилась.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування зазначеної виплати протиправною, вказавши, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації грошового забезпечення, заробітної плати у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляції) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити повністю. Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 №663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Позивачем не надано докази на підтвердження розрахунку індексації заробітної плати, не наведено фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Також вказує, що згідно з відкритих джерел (інформації розміщеної на інтернет сторінці Державної служби статистики України) у період з 27.11.1998 по 31.05.2000 індекс споживчих цін не перевищив 105 відсотків, а тому підстав для здійснення позивачу індексації заробітної плати не було.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено місячний строк звернення суду, визначений КАС України у справах щодо проходження публічної служби.

Щодо клопотання представника податкового органу, викладеного у відзиві на позовну заяву про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

За змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві на позову заяву клопотання про залишення позову без розгляду не підлягало судом вирішенню по суті.

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, а саме наказами Міневицької міжрайонної державної податкової інспекції №49-0 від 27.11.1998 «Про прийняття ОСОБА_1 » (а. с. 21) та №28-0 від 31.05.2000 «Про звільнення ОСОБА_1 » (а. с. 20) ОСОБА_1 працювала на посаді державного податкового інспектора відділу прямих і непрямих податків з юридичних осіб Маневицької МДПІ з 27.11.1998 по 31.05.2000.

На звернення позивача щодо нарахування і виплати їй індексації грошового забезпечення за період роботи з 27.11.1998 по 31.05.2000, відповідач листом від 16.06.2022 №77/Б/03-20-10-02-06 повідомив, що індексація заробітної плати у спірний період ОСОБА_1 не проводилась (а. с. 4).

Крім того, позивачу було надіслано довідку про заробітну плату від 11.07.2022 №115/Б/03-20-10-02-11-22/П-32, в якій зазначено, що за період з листопада 1998 по травень 2000 індексація заробітної плати ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась (а. с. 22).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації заробітної плати з 27.11.1998 по 31.05.2000, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону Української РСР від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII, в редакції станом на 03.07.1991) індексація - встановлений актами законодавства Української РСР механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання купівельної спроможності їх грошових доходів, особливо соціально уразливих верств населення - пенсіонерів, інвалідів, неповних і багатодітних сімей, а також молоді, яка вчиться.

Відповідно до статей 2, 3 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, що одержуються ними в карбованцях на території Української РСР і не мають разового характеру: державні пенсії, соціальна допомога (сім`ям з дітьми, по безробіттю, тимчасовій непрацездатності тощо), стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним своїх трудових обов`язків, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника тощо.

Індексація грошових доходів провадиться у разі, коли індекс споживчих цін перевищив заздалегідь визначену величину, яка є порогом індексації.

Величина порога індексації визначається Верховною Радою Української РСР.

Отже, заробітна плата є об`єктом індексації. Тому суд вважає помилковими доводи відповідача про відсутність у позивача права на індексацію з тих підстав, що нормативними актами, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, не було передбачено індексації заробітної плати.

Згідно із статтею 4 Закону №1282-XII для індексації грошових доходів населення використовується індекс, що характеризує підвищення цін і тарифів на товари та послуги, які включаються до переліку товарів і послуг, що входять до складу мінімального споживчого бюджету. Індекс споживчих цін обчислюється наростаючим підсумком від початку року на підставі статистичних спостережень за зміною державних, вільних та договірних цін у державній і кооперативній торгівлі, на колгоспних ринках тощо і не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Спостереження за зміною цін на споживчі товари і послуги та обчислення індексу споживчих цін здійснюється органами державної статистики.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи в межах трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Якщо доход перевищує розмір мінімальної заробітної плати, то його частина у межах подвійного розміру мінімальної заробітної плати індексується повністю, наступна частина доходу у межах мінімальної заробітної плати індексується у 50-процентному розмірі. Частина грошового доходу, що перевищує трикратний розмір мінімальної заробітної плати, індексації не підлягає. Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, при виконанні умов індексації, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно частинами першою, другою статті 6 Закону №1282-XII підприємства, об`єднання і організації, що перебувають на господарському розрахунку, підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок і в межах госпрозрахункового доходу. Організації та установи, що фінансуються за рахунок бюджетів різного рівня, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Відтак, у період з 27.11.1998 по 31.05.2000 індексація грошових доходів населення мала здійснюватись відповідачем відповідно до приписів статті 5 Закону №1282-ІІІ (у редакції, яка діяла станом на час його прийняття).

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно довідки від 11.07.2022 №115/Б/03-20-10-02-11-22/П-32 позивачу у період з 27.11.1998 по 31.05.2000 індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася.

В подальшому, Законом України від 25.04.1997 № 234/97-ВР «Про внесення змін до Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» внесено зміни до Закону Української РСР №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», виклавши його в у новій редакції.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII (далі - в редакції Закону №234/97-ВР, що набрав чинності 06.01.1998) встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання купівельної спроможності їх грошових доходів.

Відповідно до статті 3 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, що одержуються ними в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії; соціальна допомога (сім`ям з дітьми, по безробіттю, тимчасовій непрацездатності тощо); стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника тощо. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, крім передбачених частиною першою цієї статті.

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено підстави проведення індексації: обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Відповідно до положень статті 5 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості.

Повній індексації підлягають доходи в межах величини вартості межі малозабезпеченості. Якщо доход перевищує величину вартості межі малозабезпеченості, то його частина у межах подвійної величини вартості межі малозабезпеченості індексується у розмірі 80 відсотків, наступна частина доходу у межах величини вартості межі малозабезпеченості у розмірі 70 відсотків. Частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає.

Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, при виконанні умов індексації, передбачених статтею 4 цього Закону.

Порядок провадження індексації грошових доходів громадян визначається Кабінетом Міністрів України згідно з законодавством.

07.05.1998 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №663 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів громадян» (далі Порядок №663), якою регулювався порядок проведення індексації грошових доходів населення з дати його прийняття (до 17.07.2003 - до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1078).

Пунктом 1 Порядку №663 визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.

Згідно з пунктом 2 Порядку №663 індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація доходів позивача у період з 27.11.1998 повинна була здійснюватись відповідно до приписів Порядку №663.

Відповідно до абзацу третього пункту 4 Порядку №663 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.1998 №2034) сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат добутку доходу, що підлягає індексації, та величини приросту індексу споживчих цін, зменшеного на величину порогу індексації та поділеного на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №663 обумовлено, що індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків. Для здійснення індексації грошових доходів громадян застосовується індекс споживчих цін, зменшений на величину порогу індексації. При цьому приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, зменшений на величину порогу індексації, наведено у додатку 2.

У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян. У разі коли підвищення розміру мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії не супроводжується підвищенням грошових доходів громадян, що підлягають індексації, передбачених пунктом 2 цього Порядку, або коли це підвищення не перевищує гарантії, встановленої Законом №1282-ХІ, грошові доходи індексуються на загальних підставах, передбачених пунктами 1 і 4 цього Порядку.

За наведеними правилами індексація здійснюється у тому разі, коли індекс споживчих цін досяг порогу 105 відсотків. При цьому для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян необхідно знати, коли відбулося підвищення розмірів мінімальної заробітної плати для працюючих (тобто, який місяць є базовим для обчислення індексу споживчих цін) та чи відбулося внаслідок підвищення розмірів мінімальної заробітної плати підвищення грошових доходів (заробітної плати чи грошового забезпечення). Фактично право працівників на індексацію доходів пов`язане з рівнем мінімальної заробітної плати, підвищення якої мало наслідком зміну базового місяця для розрахунку індексації. У тому випадку, коли дохід не перебуває в залежності від показників мінімальної заробітної плати, індексація проводиться на загальних підставах, передбачених пунктами 1 і 4 Порядку №663.

Згідно зі статтею 33 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1999 №1321 внесено зміни до пункту 5 Порядку №663, абзац четвертий якого викладено в такій редакції: «У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, соціальної допомоги та стипендії місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться».

Отже, при проведенні індексації оплати праці використовуються такі поняття, як індекс споживчих цін, поріг індексації, базовий місяць та коефіцієнт індексації.

З урахуванням даних Державної служби статистики України (http://www.ukrstat. gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm) індекс споживчих цін в Україні у січні 1999 становив - 101,5%, у лютому - 101,0%, у березні - 101,0%, у квітні 102,3%, у травні 102,4%, у червні 100,1%, у липні 99,0%; у серпні 101,0%, у вересні 101,4%, у жовтні 101,1%, у листопаді 102,9%, у грудні 104,1%.

Законом України від 25.12.1998 №366-XIV «Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік» встановлений новий розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.1999 з поетапним її наближенням протягом року до величини вартості межі малозабезпеченості. Отже, січень 1999 є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення, якщо мінімальну заробітну плату встановлено з 01.01.1999 (згідно з чинним законодавством). У такому разі обчислення індексу споживчих цін починається з лютого 1999, поки індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком, не перевищить поріг індексації 105 відсотків (з урахуванням наведеного у додатку 2 прикладу індекс споживчих цін наростаючим підсумком перевищив 105% - величину порога індексації - у травні 1999 (106,9%).

З урахуванням наведених вище норм права, враховуючи ухвалу суду від 03.08.2022 про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації заробітної плати з 27.11.1998 по 31.05.2000 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за вказаний період, що безумовно залежать від індексу споживчих цін, порогу індексації, базового місяця та коефіцієнта індексації.

Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою суду від 03.08.2022 позов в частині позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити за період з 27.11.1998 по 31.05.2000 нарахування доплати позивачу як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, залишено без розгляду.

Водночас, решта позовних вимог у справі стосується не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, тобто спір стосується оплати праці та державних гарантій, встановлених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12.06.2020 у справі №818/1106/16.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду із цим позовом в частині позовних вимог, що стосуються індексації грошового забезпечення, не обмежується будь-яким строком.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації заробіної плати за період з 27 листопада 1998 року по 31 травня 2000 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію заробітної плати за період з 27 листопада 1998 року по 31 травня 2000 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський