Справа № 120/5431/22
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 вересня 2022 р. Справа № 120/5431/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, в якій просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення від 06.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову призначити йому пенсію;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу для призначення пенсії період роботи з 01.01.2004 по 01.05.2006 та призначити та виплатити пенсію з 10.04.2022.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 29.06.2022 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Разом з тим, рішенням №94 від 06.07.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відмовив у призначені пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу 29 років. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 21.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

03.08.2022 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про наступне. Згідно статті 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), страховий стаж - період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж за період до впровадження системи персоніфікованого обліку, до 31.12.2003 зараховується на підставі трудової книжки або документів про стаж та з 01.01.2004 обчислюється за даними персоніфікованого обліку на підставі довідки з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, дані персоніфікованого обліку з 01.01.2004 є основними даними на підставі яких обчислюється страховий стаж особи, що звернулася за призначенням пенсії. Саме данні персоніфікованого обліку відображають інформацію про суми заробітної плати, що нараховані застрахованій особі, кількість днів, що зараховано до її страхового стажу, відмітки про сплату страхових внесків тощо

Умовою для зарахування страхового стажу та відображення сплати внесків в формі ОК-5 являється наявність зданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску та відповідно сплати внесків.

До страхового стажу позивачу не може бути зараховано період роботи з 01.01.2004 по 01.05.2006 з огляду на відсутність даних про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що стаж позивача становить 28 років 00 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Зазначені обставини, на переконання відповідача, свідчать про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

30.08.2022 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявлених вимог, з аналогічних підстав.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилося 60 років.

29.06.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області №94 від 06.07.2022 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу 29 років.

Позивач вважає таке рішення пенсійного органу протиправними, а тому вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 6 статті 20 Закону № 2464-VI відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Отже, починаючи з 01.01.2004 (день набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») обов`язковою умовою зарахування певного періоду до страхового стажу є проміжок часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а та від 31.10.2019 № 235/7373/16.

Згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 01.04.2003 по 01.05.2006 позивач працював директором у ТОВ «Молоко».

Судом встановлено, що відповідач, за наслідками розгляду поданих позивачем документів, дійшов висновку, що відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 01.05.2006 у ТОВ «Молоко» через відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків.

Відповідно форми РС-право, ОСОБА_1 за період роботи з 02.04.2003 по 27.02.2006 у ТОВ «Молоко» зараховано 9 місяців 16 днів.

При вирішенні цього спору, суд враховує правову позицію ВС висловлену у постанові від 17.07.2019 по справі № 144/669/17, так у вказаному рішенні ВС дійшов наступного висновку: «<…> внаслідок невиконання ТОВ «Агрофірма «Удицький цукровий завод» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 1 травня 2006 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.»

Аналогічна правова позиція врахована та застосована ВС у рішенні від 30.12.2021 по справі №348/1249/17.

Крім того, при вирішенні цього спору суд враховує ту обставину, що згідно постановою Господарського суду Вінницької області від 05.06.2006 у справі №10/105-06 ТОВ «Молоко» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно ухвали про затвердження звіту, ліквідаційного балансу банкрута та припинення провадження від 24.05.2007 у справі №10/105-06 ТОВ «Молоко» ліквідовано та скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Отже, виходячи з того, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення №94 від 06.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову призначити позивачу пенсію за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити пенсію з 10.04.2022, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 01.01.2004 по 01.05.2006 у ТОВ «Молоко».

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення №94 від 06.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 10.04.2022, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 01.01.2004 по 01.05.2006 у ТОВ «Молоко».

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна