Справа № 640/12473/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 серпня 2022 року м. Київ № 640/12473/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України,

Міністерства закордонних справ України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акту,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України (надалі - відповідач 1), адреса: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 26, Міністерства закордонних справ України (надалі - відповідач 2, МЗС України), адреса: 01018, місто Київ, Михайлівська площа, будинок 1, в якій позивач просить суд:

- визнати дії Державної прикордонної служби України, в особі Начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Пархоменкове» капітана ОСОБА_2 щодо вилучення дипломатичного паспорта Позивача протиправними;

- визнати протиправними дії співробітників Міністерства закордонних справ України щодо визнання недійсними дипломатичного паспорта України Позивача, у зв`язку із неповерненням на зберігання дипломатичного паспорта народним депутатом України до ДКС у десятиденний строк від дня повернення особи з відрядження в Україну, складання списку недійсних дипломатичних паспортів (у тому числі дипломатичного паспорта Позивача) у зв`язку із неповерненням на зберігання дипломатичного паспорта народним депутатом України до ДКС у десятиденний строк від дня повернення особи з відрядження в Україну та надсилання такої інформації (списку недійсних дипломатичних паспортів) Адміністрації Державної прикордонної служби України;

- визнати протиправним та нечинними окремі положення Порядку організації роботи з оформлення, видачі, обміну, повернення державі, зберігання та знищення дипломатичних та службових паспортів України, затвердженого Наказом Міністерства закордонних справ України від 21 вересня 2016 року № 266, а саме, Пункт 1 Розділу IV «Паспорти, крім тих, що видані відповідно до підпунктів 1, 4 та 5 пункту 5 Положення про дипломатичний паспорт, підлягають поверненню на зберігання до ДКС у десятиденний строк від дня повернення особи з відрядження в Україну» в частині необхідності повернення на зберігання до ДКС у десятиденний строк від дня повернення особи з відрядження в Україну дипломатичного паспорта народного депутата України;

- зобов`язати Міністерство закордонних справ України повернути вилучений дипломатичний паспорт НОМЕР_1 позивачу;

- зобов`язати Міністерство закордонних справ України та Адміністрацію Державної прикордонної служби України виключити дипломатичний паспорт НОМЕР_1 із списку недійсних паспортів та виключити будь-які дані із реєстрів, що можуть призвести до обмеження користування Позивачем дипломатичним паспортом НОМЕР_1 .

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок вчинення суб`єктами владних повноважень неправомірних дій та прийняття протиправних в частині окремих положень нормативно-правового акту.

Відповідно до підпунктів 2, 3 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до приписів пункту 2 частини 1 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в позовній заяві зазначаються для фізичних осіб: ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб), їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

З аналізу поданої до суду позовної заяви судом було встановлено, що позивачкою в якості «місця проживання чи перебування» було вказано: АДРЕСА_1 .

Згідно частини 3 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі- КАС України) обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Так, загальновідомим є факт, що вказана позивачкою адреса місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 є офіційним місцезнаходженням органу державної влади - Верховної Ради України.

При цьому, в розумінні КАС України, вимога щодо обов`язкового зазначення в позовній заяві місця проживання/перебування для фізичних осіб передбачає обов`язок вказати адресу проживання фізичної особи позивача виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наведене визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:

- місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

- місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає;

- документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до приписів частини 1, 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».

Так, відповідно до пунктів 3, 4 Правил реєстрації місця проживання реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (надалі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Пунктом 9 Правил визначено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Згідно пункту 12 Правил встановлено, що особи, які не проживають за зареєстрованим місцем проживання більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити відповідному органу реєстрації про своє місце перебування.

Системний аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок про те, що місце проживання та місце перебування фізичної особи - це житло, в якому проживає особа, а реєстрація у встановленому законом порядку місця проживання/перебування підтверджується вичерпним переліком документів.

Отже, чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які підтверджують таку реєстрацію.

Водночас, позивачкою при оформленні позовної заяви помилково, всупереч вимог пункту 2 частини 1 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, не було вказано ні місце проживання, ні місце перебування позивача, натомість зазначено офіційну адресу Верховної Ради України.

Таким чином, беручи до уваги викладене, суд зазначає, що позивачу необхідно подати до суду уточнену позовну заяву з зазначенням належного місця проживання чи перебування, що може бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, у відповідності до приписів вказаної вище норми статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в позовній заяві зазначаються офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти позивача, однак, виходячи з аналізу позовної заяви судом встановлено, що позивачкою не було вказано належної йому адреси електронної пошти, як і не вказано про відсутність такої, натомість помилково в реквізитах позивача вказано лише офіційний сайт Верховної Ради України - rada.gov.ua.

Викладене вище свідчить про необхідність позивачу подати уточнену позовну заяву з зазначенням належної їй офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти, а у разі її відсутності - зазначити про це.

Також, виходячи з аналізу поданої до суду позовної заяви суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 1 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України чітко встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

В свою чергу, позивачкою при зверненні до суду вбачається, що у якості відповідачів вказано два державні органи та зазначено їх реквізити:

1) Адміністрація Державної прикордонної служби України.

2) Міністерство закордонних справ України.

В той же час, виходячи з аналізу першої та другої позовних вимог вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними дії окремих посадових/службових осіб вказаних вище державних органів.

Так, у першій позовній вимозі позивач фактично оскаржує та просить визнати протиправними дії Начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Пархоменкове» капітана ОСОБА_2 щодо дипломатичного паспорта позивача.

Проте, вказана службова/посадова особа - начальник відділення інспекторів прикордонної служби «Пархоменкове» капітан ОСОБА_3 не вказаний в цій справі в статусі відповідача та не залучений до неї, хоча позивач, з поміж іншого, оскаржує дії саме цієї особи та просить визнати їх протиправними.

Кодекс адміністративного судочинства України чітко визначає можливість звернення позивачів до суду із позовами як до органу державної влади, так і до їх посадової чи службової особи при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Так, згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Так, згідно п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

У другій позовній вимозі позивач просить визнати протиправними дії співробітників Міністерства закордонних справ України, водночас, позивачкою не вказано, дії яких саме співробітників нею оскаржуються, не зазначено будь-яких даних таких осіб, посад, прізвищ, не залучено даних осіб у статусі відповідача в позовній заяві.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного можна прийти до чіткого висновку, що формулювання позовних вимог юридично правильного змісту з максимальною чіткістю і зрозумілістю є основним та першочерговим обов`язком позивача при зверненні до суду з позовною заявою, оскільки, судом справа розглядається виходячи з позовних вимог та їх змісту і викладу, що в подальшому, в разі задоволення позову безпосередньо впливає на можливість виконання судового рішення.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який є одночасно способом захисту порушеного права. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Відтак, дозволяється об`єднувати вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

З позовних вимог зобов`язального характеру, зазначених позивачкою, вбачається, що остання просить суд, зокрема, зобов`язати Міністерство закордонних справ України та Адміністрацію Державної прикордонної служби України виключити дипломатичний паспорт НОМЕР_1 із списку недійсних паспортів та виключити будь-які дані із реєстрів, що можуть призвести до обмеження користування позивачем дипломатичним паспортом НОМЕР_1 .

Формулювання позовної вимоги зобов`язального характеру в цьому випадку не відповідає вимогам щодо належного обраного способу захисту, оскільки у вказаній вимозі зазначено двох відповідачів, без розмежування, які саме дії повинен вчинити кожен з них, а вимога виключити будь-які дані із реєстрів, без зазначення даних, що підлягають виключення та вказівки назв відповідних Реєстрів є неконкретизованою.

Вказане неконкретизоване формулювання позовних вимог в майбутньому може вплинути на тривалість судового розгляду, висновок суду за результатом вирішення цієї позовної вимоги та/або унеможливити виконання судового рішення, призвести до необхідності звернення до суду з наступними позовами та заяви, тобто за результатами судового розгляду спір не буде вирішений остаточно між сторонами.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, обрання належного способу захисту та належного складу відповідачів покладається на позивача, адже помилково обраний спосіб захисту та визначення неналежного відповідача безпосередньо може вплинути відновлення прав, що були порушені за твердженням позивача.

На цьому етапі судом встановлено, що має місце помилкове визначення складу учасників справи по відношенню до сформульованих певним чином позовних вимог, які підлягають уточненню в частині.

Відтак, для приведення позовної заяви у відповідність до вимог КАС України в цій частині, позивачу необхідно уточнити (конкретизувати) позовні вимоги та вказати відповідачами у справі саме ті органи та/або посадових/службових осіб, до яких пред`явлено позовні вимоги.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач з поміж іншого аргументує позовну заяву тією обставиною, що одночасно із визнанням МЗС України недійсним дипломатичного паспорта позивача, відповідно до покладених на нього завдань, передбачених пунктом 56 Постанови Кабінету Міністрів України № 281 від 30 березня 2016 року «Про затвердження Положення про Міністерство закордонних справ України», це Міністерство у липні 2022 року вживало заходів щодо сприяння оформлення позивачу візи до Японії для виконання депутатських обов`язків, що, за твердженнями позивача, свідчить про те, що МЗС України всупереч вказаній Постанові № 281 та Порядку № 266 фактично вживало дії щодо оформлення дипломатичної візи Японії позивачу у фактично визнаний недійсним паспорт, водночас, з аналізу наданих до позовної заяви додатків, судом було встановлено відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, на які посилається позивач в цій частині.

При цьому, позивач не вказує на причини ненадання таких доказів, не наводить аргументів щодо заходів, які вживались нею для отримання цих доказів та не зазначає причину, що стала об`єктивною перешкодою для їх надання.

В свою чергу, як вже було встановлено вище, відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України чітко встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, позивачу для належного та об`єктивного розгляду судом цієї справи необхідно надати до суду наявні в неї докази, що підтверджують обставини, зазначені в позовній заяві.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність можливості відкрити провадження у справі, у зв`язку з наявністю недоліків позовної заяви та підстав для залишення позовної заяви без руху, з наданням часу для їх усунення.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивач може усунути у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду:

- позовної заяви, приведеної у відповідність до вимог ст. 160 КАС України, шляхом зазначення належного місця проживання чи перебування позивача; офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти (у разі її відсутності - зазначити про її відсутність); приведення позовних вимог у відповідність до складу відповідачів (із визначенням та розмежуванням вимог до органу та/або посадової/службової особи), з урахуванням викладених вище висновків суду щодо необхідності конкретизації вимог;

- наявних належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Також, суд зазначає, що заява про забезпечення позову, подана позивачкою разом з позовною заявою, буде розглянута судом за наслідками вирішення питання про відкриття провадження у справі на підставі матеріалів, поданих на усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Клочкова