Справа № 380/11146/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чаплик І.Д., при секретарі судового засідання Посмітюх К.Т., розглянув в порядку письмового провадження у місті Львові адміністративну справу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови, -

встановив:
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 ) звернулося з позовом до суду до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79007, м. Львів, пл. Шашкевича, 1 ), в якому просить скасувати постанову від 27.07.2022 ВП №69221909 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27.07.2022 ВП №69221909 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду є протиправною, оскільки при її винесенні державним виконавцем належним чином не перевірено факт виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Позивач зазначає, що на момент винесення оскаржуваної постанови ним вже було виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 щодо здійснення перерахунку на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.09.2021 №С/4786 про розмір грошового забезпечення, що підтверджується відповідним перерахунком пенсії ОСОБА_1 , здійсненого 21.07.2022. В позовній заяві позивач наводить перелік дій, які ним вживалися по отриманню рішення суду для його виконання, неможливість виконання рішення суду без наявності в позивача належним чином завіреної копії судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили та повідомлення відповідача про виконання рішення суду листом від 21.07.2022 за №1300-5308-8/64141 одразу після надходження 19.07.2021 заяви (вх19665/8) від ОСОБА_1 з копією рішення та виконавчого листа, а тому вважає, що підстави для застосування до нього штрафу за невиконання рішення суду відсутні.

Ухвалою суду від 22.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено судове засідання на 31.08.2022; зобов`язано відповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №69221909.

На виконання ухвали суду 22.08.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з належним чином завіреними копіями матеріалів виконавчого провадження №69221909. Відзив обгрунтований тим, що оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент її винесення доказів про виконання рішення суду боржником подано не було. Відповідач зазначає, що вказаний закон чітко визначає дії, які повинен вчинити державний виконавець у випадку невиконання рішення суду, зокрема, єдиним заходом примусового виконання рішення зобов`язального характеру є застосування штрафу до боржника. Відповідач зазначає, що позивач зобов`язаний в десятиденний строк з дати відкриття виконавчого провадження виконати рішення суду. Окрім цього, вимогою від 13.07.2022 його зобов`язано було виконати рішення суду до 20.07.2022, проте, станом на 27.07.2022 - день прийняття оскаржуваної постанови жодних доказів в підтвердження виконання рішення суду позивачем не подано. Відповідач також вважає, що обов`язок повідомити про виконання рішення суду покладається на боржника, а факт виконання рішення суду державним виконавцем перевіряється за документами, наданими виконавцю, що можливо зробити лише шляхом перевірки вхідної кореспонденції

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково звернула увагу на те, що рішення суду виконано позивачем в найкоротший термін після отримання від стягувача завіреної копії судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили, а про факт виконання рішення суду позивачем на вимогу державного виконавця його повідомлено листом від 21.07.2022 за №1300-5308-8/64141 з долученням підтверджуючих документів. Просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково звернула увагу на те, що рішення суду виконано не в повному обсязі, оскільки позивачем здійснено лише перерахунок пенсії стягувача, проте, не здійснено виплати, в підтвердження чого покликалась на адвокатський запит представника стягувача від 25.07.2022 щодо надання відповіді про виконання рішення суду. Також зазначає, що відповідь від позивача про часткове виконання рішення суду надійшла до державного виконавця лише 01.08.2022, тобто після накладення штрафу.

З врахуванням думки представників сторін суд відповідно до положень ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України розглянув справу в письмовому провадженні.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

На підставі заяви стягувача ОСОБА_1 , 16.06.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан Оленою Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69221909 з примусового виконання виконавчого листа №380/3886/22, виданого 02.06.2022 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.09.2021 №С/4786 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, з урахуванням виплачених сум. Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 08.07.2022 за вх7454/14, що ним підтверджується.

11.07.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області скеровано заяву №1300-5902-7/59989 до Львівського окружного адміністративного суду про надання копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 із зазначенням дати набрання законної сили з метою його виконання.

13.07.2021 державним виконавцем сформовано вимогу №23765, яка надійшла на адресу позивача 18.07.2021 за вх№8187/14, про необхідність в строк до 20.07.2022 повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 та надати підтверджуючі документи виконання.

19.07.2022 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшла заява від 14.07.2022 ОСОБА_1 (вх19665/8) про виконання рішення суду, до якої було долучено завірену судом копію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 із зазначенням дати набрання законної сили та довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.09.2021 №С/4786 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії.

21.07.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.09.2021 №С/4786 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.08.2022, що підтверджується відповідним перерахунком.

Про здійснення вказаного перерахунку та виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило відповідача листом від 21.07.2022 за №1300-5308-8/64141 з долученням підтверджуючих документів.

27.07.2022 за невиконання рішення суду та відсутність в державного виконавця будь-яких документальних підтверджень щодо виконання в повному обсязі виконавчого документа державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,0 грн, та зобов`язано виконати рішення суду.

02.08.2022 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за вх.9068/14 надійшла постанова державного виконавця від 27.07.2022 про накладення штрафу у розмірі 5100,0 грн, та зобов`язання виконати рішення суду

Вважаючи, що відповідач протиправно виніс постанову про накладення штрафу, позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України Про виконавче провадженнявід 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 5 №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VIII).

Приписами статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З системного аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII слідує, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Судом встановлено, що 21.07.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.09.2021 №С/4786 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.08.2022, що підтверджується відповідним перерахунком та не заперечується державним виконавцем.

Про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило відповідача листом від 21.07.2022 за №1300-5308-8/64141 з долученням підтверджуючих документів, тобто до винесення державним виконавцем постанови від 27.07.2022 про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Відтак, суд встановив, що рішення суду позивач виконав до прийняття оскаржуваної постанови, що не було перевірено відповідачем під час її прийняття та виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Покликання державного виконавця на те, що факт виконання рішення суду перевіряється за документами, наданими виконавцю, що можливо зробити лише шляхом перевірки вхідної кореспонденції, в якій на момент прийняття оскаржуваної постанови не було повідомлення позивача про виконання рішення суду, є безпідставним з огляду на відсутність в діючому законодавстві конкретно визначеного способу перевірки виконання рішення суду. За змістом частини першої статті 63 Закону №1404-VIII визначено лише обов`язок державного виконавця наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевірити виконання рішення боржником, проте, не встановлено ні переліку конкретних способів такої перевірки, ні обмежень щодо здійснення такої перевірки.

При цьому, суд враховує, що рішення суду позивачем виконано 21.07.2022 одразу після отримання 19.07.2021 заяви (вх19665/8) від ОСОБА_1 разом з копією судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили, про що своєчасно в той же день повідомлено відповідача про виконання рішення суду листом від 21.07.2022 за №1300-5308-8/64141.

Крім цього, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 та у справі № 360/4708/20, від 31.05.2022 у справі № 360/940/20 та відповідно до ч. 5 с. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Отже, на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України Про виконавче провадження можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Крім цього, встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.

Притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 по справі № 420/70/19 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2020 по справі № 640/9234/19 суд дійшов висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу у виконавчому провадженні, останню винесено лише у зв`язку з фактичним невиконанням судового рішення та без з`ясування і оцінки причин цього невиконання.

Будь-яких заходів щодо з`ясування та оцінки причин невиконання рішення суду відповідачем не вжито.

Водночас судом встановлено, що причиною невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення суду слугували підстави щодо відсутності в нього копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 із зазначенням дати набрання законної сили, що унеможливлювало виконання рішення суду, а отже є поважною причиною його невиконання. Після отримання копії рішення суду згідно заяви від 14.07.2022 ОСОБА_1 про виконання рішення суду, яка надійшла на адресу позивача 19.07.2022 (вх19665/8) Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в найкоротший строк були вчинені дії, спрямовані на виконання вищевказаного судового рішення.

Суд також враховує, що позивачем вживалися заходи щодо виконання судового рішення. Зокрема, після відкриття 16.06.2022 виконавчого провадження ВП №69221909 з примусового виконання виконавчого листа №380/3886/22, виданого 02.06.2022 Львівським окружним адміністративним судом, 11.07.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області скеровано заяву №1300-5902-7/59989 до Львівського окружного адміністративного суду про надання копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 із зазначенням дати набрання законної сили з метою його виконання. При цьому, заходи для виконання рішення суду позивачем вживалися ще до формування державним виконавцем 13.07.2021 вимоги №23765 про необхідність в строк до 20.07.2022 повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22 та надати підтверджуючі документи виконання, яка надійшла на адресу позивача 18.07.2021 за вх№8187/14.

Надаючи оцінку вжитих позивачем заходів щодо виконання рішення суду судом не встановлено наявності вини та умислу на навмисне невиконання рішення суду у цій справі з боку позивача.

Доводи відповідача в судовому засіданні про те, що рішення суду виконано не в повному обсязі, оскільки позивачем здійснено лише перерахунок пенсії стягувача, проте, не здійснено виплати, суд до уваги не бере, оскільки державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу не обгрунтовано, в якій частині не виконано рішення суду, не надано вмотивованого обгурунтування про визнання або невизнання причин невиконання рішення суду неповажними. Посилання на адвокатський запит представника стягувача від 25.07.2022 щодо надання відповіді про виконання рішення суду, як доказ невиконання рішення суду, є безпідставним з огляду на дату вказаного запиту.

Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області вживало конкретні заходи для виконання рішення суду та здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №380/3886/22, докази перерахунку містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штрафу за невиконання судового рішення, тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому суд зазначає, що вказане не виключає існування принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.. Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Відтак, беручи до уваги, що позивач в даній справі виступає не як суб`єкт владних повноважень а як сторона виконавчого провадження, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2481,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 287, 291, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27.07.2022 ВП №69221909 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн..

Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст.287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Чаплик І.Д.