Справа № 299/436/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 299/436/22 пров. № А/857/12257/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 червня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Бак М. Д. о 14:32 год у м. Виноградів, у справі за адміністративним позовом Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В:

25.01.2022 Виноградівський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , в якому просить видворити відповідача за межі території України.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач на території України перебуває без законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування її на території України, відтак, було прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України у термін до 22.10.2021, однак, у вказаний строк територію України вона не покинула.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.06.2022 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував відсутність підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з якими закон пов`язує можливість повернення особи до країни походження. Звертає увагу, що рішенням про примусове повернення відповідача до Республіки Молдова не було вирішено питання щодо її неповнолітньої дочки, яка з нею перебувала в Україні, що унеможливлювало його виконання. Вказує на відсутність коштів для придбання квитків з України до Молдови.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.09.2021 заступником начальника Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Порохнюком Я. Я. прийнято рішення № 4/2021 про примусове повернення громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 до країни походження, яким її зобов`язано покинути територію України до 22.10.2021.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що під час проведення працівниками Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» виявлено громадянку Республіки Молдова ОСОБА_3 , яка перебувала на території України з порушенням правил перебування, зокрема, дозволений термін її тимчасового перебування на території України перевищено на дванадцять днів, що є порушенням статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

23.09.2021 начальником Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Осташем А. В. на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 23.09.2021 року серії ПР МКЗ № 000759, складеного головним спеціалістом Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Барничко С. В. відносно відповідача за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЗК № 000772, яка набрала законної сили 05.10.2021, якою на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн за порушення підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.

18.10.2021 громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 звернулася до Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області із заявою, в якій повідомила про неможливість виконання нею рішення про примусове повернення до Республіки Молдова з причини відсутності коштів для виїзду, в тому числі для оформлення документів, необхідних для перетину кордону нею та її неповнолітньою дитиною.

Листом від 22.10.2021 № 2101.29-2119/2114.30-21 Виноградівським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області надано відповідачу відповідь на заяву від 18.10.2021, якою її повідомлено про відсутність передбачених законодавством підстав для невиконання нею рішення про примусове повернення до країни походження у зв`язку з відсутністю коштів на придбання квитків чи оплату медичних тестів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на території України без відповідних законних підстав, вона не виконала рішення Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 23.09.2021 № 4/2021 про примусове повернення до Республіки Молдова, яким її було зобов`язано покинути територію України до 22.10.2021, без поважних причин, та не встановлено обставин, при яких примусове видворення не застосовується.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

За приписами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземці або особи без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 3773- VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Абзацом першим частини першої статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Недотримання зазначених вимог законодавства не дає встановлених положеннями частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України.

Адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.11.2018 у справі №491/807/17.

Як встановлено з матеріалів справи, 23.09.2021 громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 була виявлена працівниками Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області як така, що перебуває на території України з порушенням правил перебування, що суперечить вимогам підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.

23.09.2021 заступником начальника Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Порохнюком Я. Я. прийнято рішення № 4/2021 про примусове повернення громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 до країни походження в строк до 22.10.2021. Також у рішенні зазначено підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання, а про його прийняття відповідача було ознайомлено під розписку.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що відповідач добровільно не залишила територію України у встановлений строк і є обґрунтовані підстави вважати, що вона ухилятиметься від виконання згаданого вище рішення, оскільки, як стверджує відповідач, вона залишилась без жодних засобів для існування, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для видворення громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 за межі України в примусовому порядку.

Що стосується покликання відповідача на наявність у неї неповнолітньої дочки в Україні, то такі є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами, а наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянки Республіки Молдова ОСОБА_4 посвідчує особу згаданої особи, однак, не підтверджує факт родинних відносин.

Щодо тверджень відповідача про вчинення відносно неї шахрайських дій чи розірвання шлюбу із ОСОБА_5 , то такі жодного відношення до даної справи не мають і не спростовують факту незаконного перебування відповідача на території України, а тому не підлягають врахуванню при вирішенні питання примусового видворення за межі території України.

Також апеляційний суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 288, 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 червня 2022 року у справі № 299/436/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 31.08.2022