Справа № 600/5918/21-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5918/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

30 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог від 28.01.2022.

Позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області в частині позовних вимог, наведених в заяві про збільшення позовних вимог від 28.01.2022, - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, наведених в заяві про збільшення позовних вимог від 28.01.2022 скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

01.08.2022 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, в якому представник відповідачів просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Оскільки сторонами не заявлено клопотань про розгляд справи за їх участі, а також, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в листопаді 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Служби безпеки України від 16.09.2021 № 1217-ОС/ДСК про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в Службі безпеки України;

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області від 30.09.2021 №170-ОС/ДСК про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області;

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області щодо не призначення ОСОБА_1 на рівнозначну або на ступінь нижчу посаду за період перебування в розпорядженні;

- зобов`язати Службу безпеки України поновити ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області за посадою начальника відділу (полковник) з 09.10.2021;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області включити ОСОБА_1 до списків особового складу Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з військової служби.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 прийнято до провадження адміністративну справу № 600/5918/21-а та призначено справу до підготовчого засідання.

28.01.2022 позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій, підтримуючи первісний позов, він просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови СБ України від 18.10.2019 № 1413-ОС про виключення ОСОБА_1 з діючого резерву Служби безпеки України та зарахування у розпорядження за підпунктом б пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) начальника Управління СБ України в Чернівецькій області;

- зобов`язати СБ України поновити ОСОБА_1 на посаді офіцера діючого резерву у відповідному оперативному підрозділі Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області за посадою начальника відділу (полковник), на якій він проходив службу до зарахування у розпорядження начальника Управління СБ України в Чернівецькій області з 03.10.2019;

- зобов`язати Управління СБ України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення його з посади офіцера діючого резерву у відповідному оперативному підрозділі Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області.

15.02.2022 відповідачами до суд подано ряд заяв про повернення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду (т. 2 а.с. 6-14), враховуючи положення ст. 122 КАС України, а також ту обставину, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено.

У задоволенні клопотання відповідачів про повернення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду з дати отримання копії ухвали.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано заяву, в якій заявник просить суд поновити пропущений процесуальний строк подання заяви про збільшення позовних вимог від 28.01.2022, оскільки, на його думку, місячний строк на звернення до адміністративного суду для захисту порушених прав з заявою про збільшення позовних вимог, повинен обчислюватись з 11.02.2022.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказав, що у зв`язку із скороченням посади прикриття, наказом Голови Служби безпеки України від 18.10.2019 №1413-ОС ОСОБА_1 виключено з діючого резерву Служби безпеки України та зараховано у розпорядження за підпунктом «б» пункту 48 ( у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) начальника Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області з 03.10.2019 по 02.01.2020.

Про звільнення із займаної посади та зарахування у розпорядження, як вказує позивач, він дізнався 29.10.2019 під час проведення бесіди помічником начальника Управління (по роботі з особовим складом) начальником відділу кадрового забезпечення Управління полковником ОСОБА_2 , у ході якої ОСОБА_1 ознайомлено з оскаржуваним наказом.

При цьому, під час бесіди позивачу не доводилась інформація про те, що його виведено в розпорядження без фактичного проведення організаційно-штатних заходів на момент видання наказу Голови Служби безпеки України від 18.10.2019 №1413-ОС.

Тобто, на момент ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом, інформація про те, що організаційно-штатні заходи (скорочення посади офіцера діючого резерву, на якій перебував ОСОБА_1 ) фактично не здійснювались, позивачу не могла бути відома, оскільки є інформацією з обмеженим доступом та останньому не доводилась.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог віл 28.01.2022, та в цій частині адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 29.10.2019 позивач був обізнаний про правові підстави виключення його з діючого резерву Служби безпеки України та зарахування у розпорядження начальника Управління СБ України в Чернівецькій області з 03.10.2019 до 02.01.2020, що підтверджується довідкою про бесіду з полковником ОСОБА_1 від 29.10.2019 за № 75/11/545 та не заперечувалося позивачем у підготовчому засіданні, а також у заяві про збільшення позовних вимог.

Суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги наведені в заяві про збільшення позовних вимог від 28.01.2022, подані позивачем з порушенням строку звернення до суду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що у місячний строк, а саме з 29.10.2019 у позивача об`єктивно існували перешкоди та труднощі для своєчасного звернення до суду із згаданими позовними вимогами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що позивачем після ознайомлення (29.10.2019) з наказом Голови СБ України від 18.10.2019 №1413-ОС вживалися заходи щодо отримання інформації про скорочення штатів, проведення організаційно-штатних заходів в Служби безпеки України, з метою оскарження даного наказу.

Отже, враховуючи вказане, суд першої інстанції вказав, що 11.01.2022 не є днем виникнення у позивача права звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про вирішення спору і захисту порушених прав, свобод чи інтересів, а є датою суб`єктивного усвідомлення для себе можливого факту порушення його прав, що виключає можливість визнання поважною причини пропуску місячного строку звернення до адміністративного суду за ознаками об`єктивної непереборності, незалежності від волевиявлення особи, наявності дійсно істотних обставин та труднощів, що перешкоджали чи/або унеможливлювали своєчасне звернення до суду.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки підстави пропуску строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог від 28.01.2022 визнано не поважними, інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог судом не знайдено, тому наявні правові підстави для залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, наведених в заяві про збільшення позовних вимог від 28.01.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

На підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Тобто, поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з адміністративним позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Голови СБ України від 18.10.2019 №1413-ОС "По особовому складу" виключено з діючого резерву Служби безпеки України та зараховано у розпорядження за підпунктом б пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України начальника Управління СБ України в Чернівецькій області полковника ОСОБА_1 з 03.10.2019 до 02.01.2020 (т. 1 а.с. 242).

29.10.2019 помічником начальника Управління (по РОС) - начальником ВКЗ ОСОБА_2 проведено бесіду з полковником ОСОБА_1 та ознайомлено із наказом Голови СБ України від 18.10.2019 №1413-ОС "По особовому складу", що підтверджується підписом позивача.

З матеріалів справи вбачається, що вказана обставина підтверджується довідкою про бесіду з полковником ОСОБА_1 від 29.10.2019 за № 75/11/545 та не заперечувалась позивачем під час підготовчого засідання в суді першої інстанції, а також викладена позивачем у заяві про збільшення позовних вимог (т. 1 а.с. 244).

Тобто, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що після ознайомлення 29.10.2019 з наказом Голови СБ України від 18.10.2019 №1413-ОС "По особовому складу", позивач був обізнаний з правовими підставами виключення його з діючого резерву Служби безпеки України та зарахування у розпорядження начальника Управління СБ України в Чернівецькій області з 03.10.2019 до 02.01.2020, що свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог від 28.01.2022.

Однак, звертаючись з апеляційною скаргою, в обґрунтування вимог поважності причин пропуску строку звернення до суду, апелянт зазначає, що на момент ознайомлення з наказом Голови Служби безпеки України від 18.10.2019 №1413-ОС, він не знав та не міг знати про наявність наказу Голови Служби безпеки України від 28.07.2021 №813/ДСК "Про зміни в штатах та організаційні заходи" (у зв`язку з тим, що вказаний наказ є інформацією з обмеженим доступом і позивачу не доводився), враховуючи те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу зміни в штатах по Управлінню СБ України в Чернівецькій області фактично не проведені і посаду, на якій перебував позивач до зарахування у розпорядження начальника УСБУ в Чернівецькій області, не скорочено, у зв`язку з чим позивач знаходився під впливом обставин, які були для нього об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами для вчинення своєчасного вчинення дій.

На думку апелянта, 11.01.2022 є датою, коли йому під час ознайомлення з запереченнями відповідача стало відомо про наявність наказу Голови Служби безпеки України від 28.07.2021 №813/ДСК "Про зміни в штатах та організаційні заходи".

Отже, вказане свідчить про порушення прав ОСОБА_1 під час видання наказу Голови Служби безпеки України від 18.10.2019 №1413-ОС, оскільки позивач під час ознайомлення з наказом Голови СБ України від 18.10.2019 №1413-ОС "По особовому складу" помилково вважав, що зміни в штатах, які передували звільненню позивача, проведені, а вказаний наказ є законним та таким, що не порушує прав ОСОБА_1 .

Разом з тим, надаючи оцінку аргументам апелянта, колегія суддів вважає, що розпорядчим документом, який створює для позивача правові наслідки у вигляді зміни правового статусу, в якому він продовжував проходити військову службу, є наказ Голови Служби безпеки України від 18.10.2019 №1413-ОС.

Доказів, які б свідчили про те, що позивачем вживались дії стосовно отримання вказаної інформації, враховуючи статус наказу Голови Служби безпеки України від 28.07.2021 №813/ДСК "Про зміни в штатах та організаційні заходи", матеріали справи не містить.

Крім того, доводи апелянта стосовно того, що він помилково вважав, що на момент прийняття наказу Голови Служби безпеки України від 18.10.2019 №1413-ОС "По особовому складу" зміни в штатах, які передували звільненню позивача, проведені, не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку, оскільки гуртуються на припущеннях позивача, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження правової позиції ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач, будучи виключеним з діючого резерву Служби безпеки України та зарахованим у розпорядження начальника Управління СБ України в Чернівецькій області з 03.10.2019 та звертаючись до суду 28.01.2022 із заявою про збільшення позовних вимог, пропустив місячний строк звернення до суду з позовними вимогами про оскарження наказу Голови СБ України від 18.10.2019 № 1413-ОС "По особовому складу" про виключення з діючого резерву Служби безпеки України та зарахування у розпорядження начальника Управління СБ України в Чернівецькій області, зобов`язання поновити на посаді, зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з посади офіцера діючого резерву.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, а тому позов залишено без розгляду.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст. 2 КАС України та ч.4 ст. 242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та прийшов до правомірного висновку про залишення без розгляду адміністративного позову в частині позовних вимог, наведених в заяві про збвілешення позовних вимог від 28.01.2022.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.