Справа № 320/8012/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року № 320/8012/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ухилення від прийняття вмотивованого рішення за заявою позивача у порядку передбаченому Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»;

- зобов`язати відповідача розглянути та задовольнити заяву позивача від 06.07.2020 про списання боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020.

У якості підстави позову позивач зазначив, що відповідач ухиляється від прийняття вмотивованого рішення за заявою позивача у порядку, передбаченому Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Крім того, позивач зазначає про те, що ніколи не реєструвався суб`єктом підприємницької діяльності, а звернувшись до реєстратора дізнався, що невідомою особою, за підробленим підписом, на його ім`я проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 03.07.2006, з урахуванням чого, позивач невідкладно звернувся із заявою до правоохоронних органів. Крім того, позивач акцентує увагу на тому, що він є найманим працівником, за нього єдиний внесок сплачує роботодавець.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Зобов`язано позивача надати письмову інформацію щодо того, чи оскаржувалась ним вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-298530-50/5757 від 15.05.2019 та належним чином завірені копії рішень, прийнятих за результатами такого оскарження.

21.12.2020 до суду від ГУ ДПС у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що з 03.07.2006 позивач зареєстрований як ФОП, лише 29.07.2019 державним реєстратором припинено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 . Згідно з даними інтегрованих карток платника податків, за позивачем по єдиному соціальному внеску станом на 31.07.2020 обліковується заборгованість в розмірі 25165,80 грн. У частині доводів позивача про наявність підстав для списання недоїмки по ЄСВ згідно внесених змін до законодавства, відповідач наголошує на тому, що такі доводи є необґрунтованими, позаяк, позивачем не було дотримано умови п. 9-15 Закону № 2464, а саме, при подачі звітності платником самостійно визначені зобов`язання зі сплати єдиного внеску за період з 01.01.2017 до набрання чинності Законом № 592 в сумі 25165,80 грн., а також заяву про припинення підприємницької діяльності подано 29.07.2019, тобто, до внесення змін в законодавство - до 03.06.2020, з огляду на що, податковий орган вважає, що правомірно відмовив позивачу у списанні заборгованості по єдиному внеску.

06.01.2021 до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає доводи, що покладені відповідачем у відзив на позовну заяву необґрунтованими та такими, що не спростовують наведені у позові аргументи.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду, позивачем надано інформацію про те, що він оскаржував вимогу № Ф-298530-50/5757 від 15.05.2019, про що прийнято рішення ДПС України від 06.09.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2019 ОСОБА_2 надійшов поштою рекомендований лист від Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-298530-50/5757 від 15.05.2019, зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 21030,90 грн. станом на 30.04.2019.

Позивач наголошує на тому, що оскільки він ніколи не реєструвався суб`єктом підприємницької діяльності, 29.07.2019 звернувся до державного реєстратора із запитом та дізнався, що невідомою особою, за підробленим підписом, на нього проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 03.07.2006. У цей же день, з метою уникнення подальшого накопичення недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, подав державному реєстратору заяву щодо припинення діяльності фізичної особи-підприємця. Також позивач повідомляє про те, що він невідкладно звернувся до правоохоронних органів із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом підробки його підпису та реєстрації фізичною особою-підприємцем без його згоди та відома.

29.07.2019 ОСОБА_2 , керуючись абз. 5, 6, 7 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010р. та п. 56.1. ст. 56 Податкового кодексу України, надіслав скаргу в адміністративному порядку до вищестоящого органу - Державної податкової служби України. У рішенні про результати розгляду вищевказаної скарги № 1012/6/99-00-08-060 від 06.09.2019, скаргу позивача задоволено частково, вимогу скасовано з підстав порушення порядку її надсилання, однак, сума боргу підтверджена.

Одержавши поштою другу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-298530-50/9321 від 13.09.2019 за якою, станом на 31.08.2019, нараховано податковий борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 23785,08 грн., позивач повторно звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.

У рішенні про результати розгляду скарги за № 765816/99-00-06-06-01 від 30.10.2019 позивачу повторно надано відповідь щодо правового обґрунтування законності підстав нарахування єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців.

06.07.2020 позивач, скориставшись можливостями, наданими Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020 (далі - Закон № 592), звернувся до відповідача із заявою про списання недоїмки з єдиного соціального внеску у розмірі 23785,08 грн., а також штрафних санкцій та пені, нарахованих на ці суми недоїмки за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності зазначеного Закону.

Свою заяву позивач мотивував тим, що за вказаний період він не отримував дохід (прибуток) від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та згідно частини другої статті 6 цього Закону за період з 01.01.2017 ним подано звітність з ЄСВ за 2017-2020 роки (заява від 06.07.2020).

У відповідь на свою заяву, позивач отримав поштою акт № 6702/10-36-50 від 24.07.2020 про результати камеральної перевірки дотримання вимог Закону № 592.

Так у акті перевірки зазначено, що за результатами камеральної перевірки ФОП ОСОБА_2 ) не дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 Закону № 2464, заява на припинення підприємницької діяльності подана до 03.06.2020 (29.07.2019).

Також, при подачі звітності платником самостійно визначені зобов`язання зі сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592 в сумі 25165,80 грн. Підстави для скасування заборгованості по єдиному внеску за період з 01 січня 2017 року відсутні.

Позивач вважає, що податковий орган допустив протиправну бездіяльність при розгляді заяви про списання боргу з ЄСВ, в частині ухилення від прийняття вмотивованого рішення у передбаченому чинним законодавством порядку. Наведене і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, сул зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-УІ) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Законом № 2464-VІ визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон України № 2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VІ, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту І частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами,

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449, передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

13.05.2020 Верховною радою України прийнято Закон України № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592-ІХ).

З пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХ слідує, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 592-ІХ цей Закон набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

02.06.2020 було опубліковано Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" 13 травня 2020 року № 592-IX (Закон №592), пунктом 1 прикінцевих положень якого передбачено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Положеннями пункту 5 розділу I Закону № 592, який набрав чинності з 03.06.2020 передбачено внести до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" такі зміни, зокрема, у розділі VIII "Прикінцеві та перехідні положення" доповнити пунктом 9-15 такого змісту:

"9-15. Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників":

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову щодо списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників"; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню".

Окрім цього, Міністерство фінансів України листом від 26.08.2020 № 11220-16-62/26150, надало роз`яснення щодо порядку застосування дії пункту 9-15 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в якому вказало, що обов`язковою умовою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року є виконання вимог, встановлених пунктом 9-15 Закону № 2464, зокрема подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року заяви про списання заборгованості, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності або заяви до податкового органу про зняття з обліку, та подання звітності з єдиного внеску. Враховуючи вищенаведене, дія пункту 9-15 Закону № 2464, поширюється на фізичних осіб-підприємців, які перебували в стані припинення до набрання чинності пунктом 5 розділу I Закону України від 13.05.2020 № 592.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що підставою для списання заборгованості зі сплати єдиного внеску є факт відсутності отриманого фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування доходу у період з 01.01.2017 року, своєчасне звернення до контролюючого органу з відповідною заявою, подання заяви державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності та подання звітності з єдиного внеску.

У даній справі позивач стверджує про те, що 29.07.2019 звернувся до державного реєстратора із запитом та дізнався, що невідомою особою, за підробленим підписом, на нього проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 03.07.2006 та у цей же день, з метою уникнення подальшого накопичення недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, позивач подав заяву державному реєстратору щодо припинення діяльності фізичної особи-підприємця, дата запису: 29.07.2019, номер запису: 3012249.

Так, 06.07.2020 (дотримано вимогу подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року заяви про списання заборгованості) ОСОБА_2 , у відповідності до вимог Закону № 592, звернувся до відповідача із заявою про списання недоїмки з єдиного соціального внеску у розмірі 23785,08 грн., а також штрафних санкцій та пені, нарахованих на ці суми недоїмки за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності зазначеного Закону.

Враховуючи те, що заява подається у довільній формі (вимог не встановлено), у ній позивач пояснив, що за вказаний період він не отримував дохід (прибуток) від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та згідно частини другої статті 6 цього Закону за період з 01.01.2017 ним подано звітність з ЄСВ за 2017-2020 роки (копія заяви від 06.07.2020 додано до матеріалів справи).

Проте, у висновках акта перевірки зазначено, що за результатами камеральної перевірки ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) не було дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 Закону № 2464, а саме, заява на припинення підприємницької діяльності була подана до 03.06.2020 (29.07.2019 року). При подачі звітності платником самостійно визначені зобов`язання зі сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592 в сумі 25165,80 грн. Підстави для скасування заборгованості по єдиному внеску за період з 01 січня 2017 року відсутні.

Водночас, суд звертає увагу на те, що за наведеного вище правового регулювання, рішення про відмову у списанні заборгованості по ЄСВ приймається лише у двох випадках, якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом № 592; суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті.

У даному ж випадку, передбачених чинним законодавством підстав для відмови у списанні податкового боргу з єдиного соціального внеску позивачу - ОСОБА_2 в акті камеральної перевірки контролюючим органом не наведено, а судом не встановлено.

Суд вважає, що зазначеними положеннями Закону встановлено кінцевий строк подання відповідних документів - не пізніше 90 календарних днів з 3 червня 2020 року, що не передбачає чіткий період (протягом 90 днів, починаючи з 03.06.2020), в межах якого вони можуть бути подані. Отже, законом не встановлено, що списання боргу зі сплати єдиного внеску застосовується тільки до осіб, які припинили підприємницьку діяльність після 03.06.2020.

У частині доводів позивача про те, що припинення позивачем незаконної (в результаті шахрайських дій) реєстрації ФОП, яка відбулась раніше 03.06.2020, не може вважатися законною підставою для відмови у списанні недоїмки з ЄСВ, суд зазначає, що не може надавати оцінки доводам про шахрайські дії невстановленої особи/осіб при використанні його ініціалів при реєстрації ФОП, оскільки вказане встановлюється лише за результатами кримінального провадження.

При цьому суд вважає, що припинення позивачем реєстрації ФОП, яка відбулась раніше 03.06.2020, не може вважатися законною підставою для відмови у списанні недоїмки з ЄСВ, оскільки такі дії не відповідають меті внесених до законодавства змін та порушують права позивача, визначені ст. 58 Конституції України, відповідно до якої, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На переконання суду, визначальним у даному спорі є те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримував дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", що є однією з підстав для відмови у списанні заборгованості.

У частині посилань податкового органу на те, що при подачі звітності зі сплати єдиного внеску позивачем самостійно визначені зобов`язання в сумі 25165,80 грн., суд зазначає, що законодавство пов`язує можливість податкового органу відмовити у списанні боргу по ЄСВ з встановленням факту отримання платником податків доходу (прибутку), водночас, з наданих відповідачем до відзиву звітів позивача про суми нарахованого доходу за формою № Д5 (річна) за 2017-2019 роки вбачається, що в графах сума чистого доходу (прибутку)/самостійно визначена сума доходу вказано 0 грн.

При цьому, у графах сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, проставлено суми 3723 грн. та 4173 грн., які є мінімальними величинами для нарахування ЄСВ при відсутності доходу. Також судом під час розгляду спору не встановлено, наявності у відповідача підстав для відмови у списанні за заявою позивача недоїмки з ЄСВ з підстав, що суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, адже сторонами не зазначено та не доведено, що заборгованість є погашеною.

Таким чином суд дійшов до висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено у задоволенні заяви позивача про списання сум недоїмки з єдиного внеску з посиланням на той факт, що заява про припинення підприємницької діяльності ним була подана до 03.06.2020.

Висновки податкового органу про відмову позивачу у списанні суми недоїмки зі сплати ЄСВ, штрафних санкцій і пені, а саме період перебування позивачем на загальній системі оподаткування без отримання доходу від підприємницької діяльності, не відповідає легальній меті державного регулювання даного виду відносин та є непослідовним у контексті Закону № 2464, який визначає об`єктом нарахування ЄСВ саме отриманий дохід.

При цьому, під час розгляду даного спору та при його вирішенні, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він є найманим працівником та ЄСВ за нього сплачує роботодавець, позаяк вказані обставини не відносяться до предмету даного спору, яким є перевірка законності/незаконності відмови податкового органу у задоволенні заяви позивача про списання заборгованості з ЄСВ за внесеними до законодавства змінами, а не перевірка обґрунтованості нарахування бази ЄСВ та винесеної вимоги про сплату боргу (недоїмки), адже остання не є предметом даного спору.

Також судом не надається оцінка доводам позивача про те, що у 2006 році на його ім`я невідомою особою було зареєстровано ФОП, на підтвердження чого позивачем надано до справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки встановлення даних обставин здійснюється лише за наслідком здійснення кримінального провадження та прийняттям за його результатами відповідного рішення, у порядку КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України, передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Суд вважає, що у даному випадку, з боку відповідача не було допущено протиправної бездіяльності по розгляду заяви позивача про списання заборгованості з ЄСВ. При цьому, задля захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог та приймає рішення про визнання відмови ГУ ДПС у Київській області за заявою ОСОБА_1 від 06.07.2020 про списання заборгованості по єдиному внеску за період з 01.01.2017 протиправною та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 06.07.2020 про списання боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020, з прийняттям рішення, з урахування висновків суду в даній справі.

У силу норм ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З урахуванням наведеного, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові виграти, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати відмову ГУ ДПС у Київській області за заявою ОСОБА_1 від 06.07.2020 про списання заборгованості по єдиному внеску за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020 протиправною.

Зобов`язати ГУ ДПС у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2020 про списання боргу (недоїмки) з ЄСВ за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020, з прийняттям рішення, з урахування висновків суду в даній справі.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (м. Київ, вул. Народного ополчення 5а,) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 17.08.2022

Суддя Панченко Н.Д.