Справа № 300/6309/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/6309/21 пров. № А/857/8825/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
Іщук Л. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі № 300/6309/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїБоршовський Т.І.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області (далі відповідач), в якому просить суд: стягнути з відповідача суму недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не було отримано нею за життя за період з 01.11.2016 по 01.06.2017 на користь ОСОБА_1 .

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі № 300/6309/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у виплаті ОСОБА_1 сум недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але невиплачена за період з 01.11.2016 по 02.06.2017.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, нараховану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але невиплачену за період з 01.11.2016 по 02.06.2017.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 681 (шістсот вісімдесяти однієї) гривні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що на підставі статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Позивач звернулася до відповідача із зверненням щодо виплати суми недоотриманої пенсії її матері 24.09.2020. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом № 3043-3029/Ж-04/8-0900/20 від 01.10.2020 повідомило позивача, що із заявою про виплату недоотриманої пенсії за її матір позивач звернулась 03.06.2020, тому виплата недоотриманої пенсії проведена згідно частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не більше як за три роки до дня звернення, а саме за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн. На підтвердження своїх доводів привів правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2020 в справі № 750/8819/19.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами підтверджуються обставини щодо наявності нарахованої та невиплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 30.04.2018 через відсутність порядку та механізму виплати такої пенсії за минулий час, що свідчить про наявність саме в Держави в особі уповноваженого нею органу, що призначає і виплачує пенсію, вини щодо невиплати пенсіонеру такої пенсії за минулий час.

Також судом ураховано частину другу статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (яка передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом) та частину першої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (відповідно до якої сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали).

Судом встановлено, що позивач вчасно (в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини) звернулася до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою 03.06.2020 про виплату заборгованості по пенсії ОСОБА_2 , а тому в позивача також відсутня вина щодо неотримання нарахованої за період з 01.11.2016 по 02.06.2017 пенсії ОСОБА_2 в порядку, передбаченому частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувала пенсію за віком та перебувала на пенсійному обліку в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.

Згідно довідки від 17.01.2015 № 1419-920015482 «Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» ОСОБА_2 змінила місце проживання: АДРЕСА_1 на тимчасове місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 65).

З листопада 2017 року ОСОБА_2 змінила тимчасове місце проживання на постійне: АДРЕСА_3 (а.с. 70).

Відповідно до довідки від 13.09.2018 № «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» ОСОБА_2 змінила місце проживання на: АДРЕСА_4 .

З 01.10.2018 ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Згідно розпорядження Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 46 від 25.02.2019 ОСОБА_2 знято з обліку з 01.03.2019 у зв`язку з виїздом до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. Пенсію виплачено по 31.05.2018, за червень місяць 2018 року пенсія у розмірі 2635,11 грн. нарахована, але не виплачена (а.с. 82).

30.01.2019 Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області запит пенсійної справи позивача (а.с. 78).

28.02.2019 Рубіжанське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області направило Тисменицькому об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Івано-Франківської області пенсійну справу ОСОБА_2 .

За результатом розгляду питання про поновлення виплати позивачу пенсії комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в складі посадових осіб відповідача прийняла рішення від 16.05.2019 про відновлення виплати позивачу пенсії з 01.10.2018 (а.с. 79).

З 01.07.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розпочало виплату пенсії ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про суми пенсії у пенсійній справі № 90 (а.с. 94).

06.03.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з листом № 153 про надання інформації про період перебування ОСОБА_2 на обліку в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, із зазначенням періоду та розміру виплаченої пенсії. Зазначена інформація необхідна для розрахунку поточної доплати пенсії за минулий час як внутрішньо переміщеній особі (а.с. 88).

Згідно інформаційного повідомлення від 01.08.2019 № 95 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 », яке міститься в матеріалах пенсійної справи, Рубіжанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області виплачено ОСОБА_2 пенсію по 31.05.2018. Борг за період з 01.10.2018 по 30.06.2019 становить 25340,94 грн., оскільки рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 16.05.2019 ОСОБА_2 відновлено виплату пенсії з 01.10.2018 (а.с. 93).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 в справі № 300/209/20 стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 невиплачену заборгованість по пенсії з 01.10.2018 по 30.06.2019 включно в розмірі 25092,03 грн., на рахунок в відділенні уповноваженому банку Ощадбанку; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 невиплачену пенсію з 01.06.2018 по 30.09.2018 включно, на рахунок в відділенні уповноваженому банку Ощадбанку; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01.06.2018 по 30.06.2019, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 в справі № 300/209/20 набрало законної сили 08.09.2020.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

03.06.2020 ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_2 звернулася до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про виплату заборгованості по пенсії в сумі 25340,94 грн., яка належала ОСОБА_2 та не була нею отримана (а.с. 29). Факт родинних стосунків підтверджується долученими до позовної заяви копіями свідоцтв про народження та одруження V-YP від 22.04.1966 та НОМЕР_2 від грудня 1999 (а.с. 8, 9).

Згідно інформаційного повідомлення від 04.06.2020 № 98 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 », яке міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 за №90, обліковується борг як внутрішньо переміщеній особі в сумі 25092,03 грн. за період з 01.10.2018 по 30.06.2019. Згідно програми ППВП у вкладці «Аналітика нарахування» нарахований борг в сумі 40902,69 грн. за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 -15810,66 грн. та 01.10.2018 по 30.06.2019 25092,03 грн. Від Рубіжанського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов додатковий атестат в якому зазначено, що у пенсійній справі ОСОБА_2 є нарахований борг за період з 01.11.2016 по 30.04.2018, але не виплачений. Пенсію за травень 2018 року виплачено (а.с. 92).

12.06.2020 ОСОБА_1 виплачено недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн.

22.09.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з вимогою про виплату нарахованої але невиплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 31.10.2017 (а.с. 30).

Листом № 3043-3029/Ж-04/8-0900/20 від 01.10.2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що із заявою про виплату недоотриманої пенсії за ОСОБА_2 позивач звернулась 03.06.2020, тому виплата недоотриманої пенсії проведена згідно частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не більше як за три роки до дня звернення, а саме за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн. (а.с. 16-17).

Листом № 0900-0401-8/8111 від 10.03.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило приватного нотаріуса Угорчак Н.М. про те, що на рахунку відповідача немає недоотриманої пенсії ОСОБА_2 (а.с. 37).

В липні 2021 року позивач знову звернулась до відповідача про виплату нарахованої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 31.10.2017.

Листом № 6971-6628/Ж-02/8-0900/21 від 31.08.2021 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що детальні роз`яснення з цього питання надано листом № 3043-3029/Ж-04/8-0900/20 від 01.10.2020 (а.с. 18).

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо невиплати на користь ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була отримана нею за життя за період з 01.11.2016 по 01.06.2017, позивач звернулася з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України» Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб).

Згідно з статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За приведених положень законодавства, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першою статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 змінила своє постійне місце проживання та перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа у зв`язку із чим їй було припинено виплату пенсії за віком з 01.11.2016 року, що в свою чергу суперечить приведеним приписам національного законодавства.

Факт нарахування ОСОБА_2 пенсії в період з 01.11.2016 по 01.06.2017 та наявності боргу за цей період підтверджується протоколами в її пенсійній справі від 20.04.2018, від 21.05.2018 (а.с. 71, 76), протоколом розрахованого боргу від 23.04.2018 (а.с. 74), додатковим атестатом який надійшов на запит відповідача від 06.03.2020від Рубіжанського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області у якому зазначено, що по пенсійній справі ОСОБА_2 рахується нарахований, але не виплачений борг за період з 01.11.2016 по 30.04.2018. Пенсію за травень 2018 року виплачено (а.с. 88, 92). Вказані обставини не заперечуються та не спростовані відповідачем в установленому порядку.

У відзиві на позов відповідач вказав, що така заборгованість по пенсії перед ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеною особою окремо обліковувалася та підлягала виплаті в порядку, встановленому урядом України. Однак такий порядок на час смерті не був ОСОБА_2 не був затверджений.

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 за № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок № 365), орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На підставі рішення Комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 16.05.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновило виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2019, що підтверджується довідкою про виплату суми пенсії ОСОБА_2 у пенсійній справі № 90 (а.с. 94).

Згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 в справі № 300/209/20, яке набрало законної сили 08.09.2020, встановлено наявність права ОСОБА_2 на отримання невиплаченої заборгованості по пенсії лише за період з 01.06.2018 по 30.06.2019 року.

При цьому, предметом оцінки суду у справі № 300/209/20 не було інформаційне повідомлення від 04.06.2020 № 98 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 », яке міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 за № 90 та відповідно до якого від Рубіжанського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов додатковий атестат в якому зазначено, що по даній справі нарахований, але не виплачений борг по пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 30.04.2018.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Судом ураховано, що наявність такої заборгованості по пенсії перед ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 30.04.2018 відповідачем не заперечується, однак вказана пенсія не була виплачена обумовленій особі за її життя через відсутність порядку та механізму виплати такої пенсії за минулий час, що свідчить про наявність саме в Держави в особі уповноваженого нею органу, що призначає і виплачує пенсію, вини щодо невиплати пенсіонеру такої пенсії за минулий час.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахована ОСОБА_2 пенсія з 01.11.2016, невиплачена через відсутність порядку та механізму виплати такої пенсії за минулий час, свідчить про наявність саме в Держави в особі уповноваженого нею органу, що призначає і виплачує пенсію, вини щодо невиплати пенсіонеру такої пенсії за минулий час.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку Державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Звернення ОСОБА_2 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення невиплаченої заборгованості по пенсії у справі № 300/209/20, свідчить про те, що ОСОБА_2 ще за життя вчиняла дії щодо отримання нарахованої пенсії, але така пенсія не була виплачена з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, за період з 01.11.2016 по 30.06.2019.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що відповідно до вимог частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані ОСОБА_2 з 01.11.2016 суми пенсії, не отримані з вини Держави в особі органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому мали бути виплачені ОСОБА_2 за минулий час без обмеження будь-яким строком, однак за її життя так і залишились невиплаченими.

Після смерті ОСОБА_2 , її донька позивач по справі звернулася 03.06.2020 до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про виплату заборгованості по пенсії в сумі 25340,94 грн., яка належала іі матері ОСОБА_2 та не була нею отримана (а.с. 29).

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Згідно з частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Частиною третьою визначено, що у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчасно (в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини) звернулася до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою 03.06.2020 про виплату заборгованості по пенсії її матері, а тому в позивача також відсутня вина щодо неотримання нарахованої за період з 01.11.2016 по 02.06.2017 пенсії ОСОБА_2 , в порядку, передбаченому частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на приведені фактичні обставини справи та названі положення законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин, передбаченого частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», трирічного строку з дня звернення для виплати нарахованої суми пенсії, на виплату якої пенсіонер мав право, позаяк суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому мають бути виплачені за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відносно ж доводів відповідача, які стосуються правової позиції Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2020 в справі № 750/8819/19 при розгляді цивільної справи, то суд першої інстанції вірно не взяв до уваги вказане судове рішення, позаяк зазначене рішення стосується правовідносинах щодо права спадкування пенсійних виплат та застосування іншої норми частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 01 вересня 2022 року