Справа № 640/37822/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Київ № 640/37822/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368, ел. пошта - ) (надалі - відповідач або ГУ ПФУ в м. Києві), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає в неперерахунку, ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії:

в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, зазначеному у довідці Департаменту фінансів Міністерства оборони України про розмір грошового забезпечення від 22.09.2020 року № 0290/957, з 01 травня 2016 року;

в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, зазначеному у довідці Департаменту фінансів Міністерства оборони України про розмір грошового забезпечення від 22.09.2020 № 0290/958, з 01 вересня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням її розміру, визначеного як 100 відсотків від загальної суми основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, за відповідною посадою, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 травня 2016 року, на підставі довідки Департаменту фінансів Міністерства оборони України про розмір грошового забезпечення від 22.09.2020 № 0290/957, з урахуванням фактично проведених пенсійних виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням її розміру, визначеного як 100 відсотків від загальної суми основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, за відповідною посадою, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 вересня 2019 року, на підставі довідки Департаменту фінансів Міністерства оборони України про розмір грошового забезпечення від 22.09.2020 № 0290/958, з урахуванням фактично проведених пенсійних виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплачувати ОСОБА_1 призначену йому пенсію без обмежень максимальним розміром з 01 травня 2016 року.

В якості підстав позову позивач зазначає, що дії відповідача, а саме відмова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , є протиправними, та такими, що порушують права та законні інтереси позивача на справедливий, обчислений у відповідності до чинного законодавства розмір пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2022 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/37822/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідачем надано копію матеріалів пенсійної справи позивача, однак відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в адміністративній справі та про право надати свій відзив на позов або заяву про визнання позову. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов та додаткові документи до суду не надав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Генерал-лейтенант ОСОБА_1 (надалі - Позивач) був звільнений з військової служби у запас з посади заступника Державного секретаря Міністерства оборони України на підставі Наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №684 від 25.11.2002.

На підставі Наказу Начальника Адміністрації Міністерства оборони України №175 від 29.11.2002 його виключено зі списків особового складу апарату Державного секретаря Міністерства оборони України та направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського РВК м. Києва.

З листопада 2002 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу призначена пенсія за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, та деяких інших осіб».

Основний розмір пенсії за вислугу років, обчислений відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати призначення пенсії (29.11.2002) встановлено на рівні 100% відповідних сум грошового забезпечення (як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесена до категорії 1).

Рішенням Окружного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі № 826/2678/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві виплачувати позивачу призначену пенсію без обмежень максимальним розміром на умовах та відповідно до законодавства та виплатити позивачу недоплачену частину пенсії у період з 23.10.2015 по день рішення суду відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0427442 від 23.10.2015.

Позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» затверджено нові розміри посадових окладів окремих керівних працівників державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу», зокрема за посадою «заступник Міністра».

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 №107 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів від 20.04.2016 №304» запроваджено порядок визначення розміру посадового окладу, зокрема, за посадою «заступник Міністра», що призвело до зміни грошового забезпечення за вказаною посадою.

Посада заступника Державного секретаря Міністерства оборони України ліквідована і відповідно до Наказу Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 №750 прирівняна до посади заступника Міністра.

У зв`язку зі зміною одного із видів грошового забезпечення (посадовий оклад), пенсія позивача підлягала перерахунку, що стало підставою для звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 16.07.2021 повідомив, що ним складено та надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.05.2016 та 01.09.2019 для перерахунку пенсії. Також, з 01.01.2008 по 01.06.2021 КМТЦК та СП для перерахунку пенсії позивача надіслав до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку станом на 01.03.2018 за посадою до відрядження до органів влади, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018.

Позивач завернувся до відповідача із заявою від 19.08.2021 про перерахунок йому пенсії починаючи з 01.05.2016.

Відповідач листом від 17.09.2021 відмовив у перерахунку раніше призначеної пенсії у зв`язку з відсутністю в постанові Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 № 493 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 304 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 № 518» (далі - постанова КМУ № 304) посади, з якої позивача було звільнено зі служби; а також у зв`язку з відсутністю повідомлень від Міністерства соціальної політики України про підстави для проведення перерахунку пенсій станом на дату звернення.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внеском громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації; України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (надалі - Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Відповідно до преамбули Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їх пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку і зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку з введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлені х законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» від 13 лютого 2008 року № 45 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Порядок № 45).

Пунктом 1 Порядку № 45 визначено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Таким чином, з аналізу вищевикладеного можна прийти до висновку, що підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В свою чергу, 10 квітня 2011 року набрав чинності Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VI, яким визначено організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України та відповідно до якого усі міністерства є центральними органами виконавчої влади.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» посади Міністра, першого заступника та заступників Міністра віднесені до політичних посад на яких не поширюється трудове законодавство та законодавство про державну службу.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» умови оплати праці державних службовців та працівників міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, їх матеріального і побутового забезпечення визначаються законами України та актами Кабінету Міністрів України.

Надалі, 01 травня 2016 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу», якою затверджені розміри посадових окладів посадових осіб, керівників, керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу».

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» (надалі - Постанова КМУ №718) затверджено розміри посадових окладів для окремих категорій посад військовослужбовців та осіб начальницького складу, які займають керівні посади. У Додатку до Постанови КМУ №718 посади Державного секретаря, заступника Державного секретаря, Міністра, першого заступника Міністра, заступника Міністра відсутні, але визначені посадові оклади для керівників силових структур та їх заступників.

Відповідно до Додатку 1 Порядку видачі довідок про заробітну плату для визначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад (пункт 4), затвердженого Наказом Мінсоцполітики від 10.05.2017 № 750, посада Державного секретаря прирівняна до посади першого заступника Міністра, а посада Першого заступника Державного секретаря, заступника Державного секретаря - до посади заступника Міністра.

Виходячи з викладеного, підлягають перерахунку з 01 травня 2016 року пенсії осіб, які проходили військову службу на посаді Державного секретаря, заступника Державного секретаря, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 №493 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №304 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від ЗО червня 2005 року №518».

В свою чергу, суд зауважує, що здійсненню перерахунку пенсії передує чітко визначена законодавством процедура, передбачена Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45.

Пунктом 1 Порядку № 45, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Згідно з пункту 2 Порядку № 45 на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Пенсійний фонд України повідомляє у п`ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки).

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Таким чином, Порядком № 45 передбачено, що уповноважений орган повідомляє Пенсійний фонд України про підстави перерахунку пенсій. В свою чергу, Пенсійний фонд України повідомляє головні управління в областях про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління складають відповідні списки таких осіб та подають їх органам, які уповноважені видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії - органам, з яких особи були звільнені із служби.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 45 на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Суд відмічає, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком № 45, повідомляють орган ПФУ.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 22.04.2014 у справі № 21-484а13 та у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 553/3619/16-а.

Разом з цим, до моменту отримання належної довідки від органу, з якого особа була звільнена зі служби, у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.

Судом встановлено, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України складено довідку від 22.09.2020 № 0290/957 про розмір грошового забезпечення заступника Міністра оборони України з урахуванням звання «генерал-лейтенант», вислуги років 25 років, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 20 відсотків посадового окладу станом на 01.05.2016, що становить:

посадовий оклад - 14000,00 грн;

оклад за військовим званням - 145,00 грн;

надбавка за вислугу років - 7000,00 грн;

надбавка за інтенсивність праці - 11900,00 грн;

надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 2800,00 грн.

Всього - 35845,00 грн.

Відповідну інформацію відображено у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5938, що була направлена до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві та наявна у матеріалах пенсійної справи.

Аналогічно, Департаментом фінансів Міністерства оборони України складено довідку від 22.09.2020 № 0290/958 про розмір грошового забезпечення заступника Міністра оборони України з урахуванням звання «генерал-лейтенант», вислуги років 25 років, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 20 відсотків посадового окладу станом на 01.09.2019, що становить:

посадовий оклад - 14000,00 грн;

оклад за військовим званням - 1620,20 грн;

надбавка за вислугу років - 7000,00 грн;

надбавка за інтенсивність праці - 14000,00 грн;

надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 2800,00 грн;

премія - 26320,00 грн.

Всього - 65740,20 грн.

Зміна грошового забезпечення відбулась внаслідок включення до його складових премії та збільшення розміру окладу за військовим званням.

Відповідну інформацію також відображено у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5939, що була направлена до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві та наявна у матеріалах пенсійної справи.

Тобто, виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у зв`язку з надходженням оновлених довідок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5938 та від 16.07.2021 № 5939, відповідно до приписів вимог чинного законодавства України було зобов`язане здійснити перерахунок пенсії позивача, що дає підстави суду для висновку про протиправність бездіяльності відповідача.

Щодо обставин обмеження пенсії максимальним розміром суд зазначає таке.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», (який набрав чинності 01 січня 2017 року) у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Рішенням Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме:

- частина сьома статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень;

- перше речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

- положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, щодо встановлення максимального розміру пенсії не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та щодо встановлення максимального розміру пенсії тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, не більше 10 740 гривень, - втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20 грудня 2016 року.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911 -VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року, частина п`ята статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень».

Після чого, Законом України від 06 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII слова і цифри« у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Разом з тим, пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.

Крім того, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення законодавства, якими був обмежений максимальний розмір пенсії. Внесення в подальшому змін до Закону шляхом зазначення іншого часового періоду, протягом якого діють обмеження максимального розміру пенсії, за аналогією є неконституційними, оскільки вирішальне значення має не період дії обмеження, а сам факт обмеження прав особи на отримання пенсії у відповідному розмірі.

За таких обставин, зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, суд зазначає, що пенсійний орган, відмовляючи позивачу у виплаті перерахованої пенсії без обмеження її максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ.

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2018 у справі № 826/2678/18 (суддя Вєкуа Н.Г.) задоволено позов ОСОБА_1 , вирішено:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві по обмеженню виплати пенсії ОСОБА_1 пенсії в розмірі 14277,46 грн;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 призначену йому пенсію без обмежень максимальним розміром на умовах та відповідно до законодавства;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину пенсії у період з 23.10.2015 по день рішення суду відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0427442 від 23.10.2015.

За приписом ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, стосовно вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням її розміру, визначеного як 100 відсотків від загальної суми основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, за відповідною посадою, суд відмічає таке.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації, тощо.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

З матеріалів справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві у відповідь на заяву відмовило у перерахунку пенсії з мотивів відсутності нормативно-правових актів про перерахунок пенсії. Відтак спору щодо перерахунку пенсії з урахуванням її розміру, визначеного як 100 відсотків від загальної суми основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, за відповідною посадою на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

З розрахунку пенсії також не вбачається застосування іншого розміру пенсі за періоди з 01.05.2016, окрім як 100%.

Таким чином, позовні вимоги у зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві слід зобов`язати:

здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, за відповідною посадою, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 травня 2016 року, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5938, з урахуванням фактично проведених пенсійних виплат;

здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, за відповідною посадою, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 вересня 2019 року, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5939, з урахуванням фактично проведених пенсійних виплат.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат у цій частині у відповідності до вимог статті 139 КАС України відсутні.

Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених норм вбачається, що питання розподілу судових витрат пов`язане, у тому числі, з суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 № 5076-VI »Про адвокатуру та адвокатську діяльність« (далі - Закону № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги від 05.10.2021, укладеного з АО «Лігалс», додаткову угоду № 1 від 05.10.2021, касовий ордер № 14/12/2021 від 14.12.2021 на суму 20250,00 грн.

У тексті позовної заяви зазначено, що на дату подання даного позову, витрати Позивача, пов`язані з правничою допомогою адвоката, складають - 20 250,00 (двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

При цьому, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу включає такі види:

1) Первинна консультація (05.10.2021)- 1 год. (1500 грн/год.) на суму - 1500,00 грн;

2) Вивчення та правовий аналіз наданих документів (06.10.2021) - 1 год. (1500 грн/год.) на суму - 1500,00 грн;

3) Адвокатський запит до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві (08.11.2021)-0,5 год. (1500 грн/год.) на суму - 750,00 грн;

4) Написання позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (08.12.2021, 09.12.2021) - 5 год. (1500 грн/год.) на суму - 7500,00 грн;

5) Формування додатків до позовної заяви, копій відповідно до кількості учасників справи (14.12.2021) - 1 год. (1500 грн/год.) на суму - 1500 грн;

6) Підготовка відповіді на відзив, направлення копії відповіді на відзив іншим учасникам справи- 5 год. (1500 грн/год.) на суму - 7500,00 грн.

Суд відмічає, що відповідь на відзив у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.10.2021 гонорар Адвокатського об`єднання розраховується виходячи з погодинної роботи адвоката Адвокатського об`єднання, яка складає 1500 грн./год.

Виплата гонорара здiйснюється на умовах передоплати прогнозованої загальної суми гонорару протягом 3-х робочих днів після підписання даної Додаткової угоди № 1. Післяплата неоплаченої частини гонорару здійснюється в сумі, що розраховується як різниця між вказаною в Акта наданих послуг сумою та сумою передоплати протягом 3-х робочих днів після підписання відповідного Акту наданих послуг.

Акт наданих послуг на час прийняття рішення у справі відсутній.

Беручи до уваги, що позивачем не надано акту приймання-передачі (з описом наданих послуг і остаточно узгодженою сумою), що передбачено договором, суд, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку позову, враховуючи типовість спірних правовідносин з приводу перерахунку пенсії, дійшов висновку, що справедливим та співрозмірним є призначення компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн з огляду на часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає в неперерахунку, ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, зазначеному у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5938, з 01 травня 2016 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368, ел. пошта - ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, за відповідною посадою, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 травня 2016 року, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5938, з урахуванням фактично проведених пенсійних виплат.

4. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає в неперерахунку, ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, зазначеному у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5939, з 01 вересня 2019 року.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368, ел. пошта - ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, за відповідною посадою, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 вересня 2019 року, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2021 № 5939, з урахуванням фактично проведених пенсійних виплат.

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368, ел. пошта - ) виплачувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) призначену йому пенсію без обмежень максимальним розміром з 01 травня 2016 року.

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368, ел. пошта - ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн (три тисячі гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко