Справа № 240/2951/21
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Житомир справа № 240/2951/21

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як батьку померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 , оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.12.2020 №157;

- зобов`язати Міністерства оборони України призначити, нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, як батьку померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 №975.

В обґрунтування позову вказав, що як батько померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 , має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак відповідач протиправно відмовив йому у призначенні та виплаті такої допомоги.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду направив відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи стверджує, що позивач пропустив встановлений законодавцем строк для звернення за призначенням одноразової грошової допомоги. Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 на час смерті рахувався таким, що самовільно залишив військову частину, що свідчить про наявність в його діях складу як адміністративного так і кримінального правопорушення. Зауважив, що МОУ, відмовивши у виплаті одноразової грошової допомоги, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Встановлено з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу від 04.07.2018 №203 солдата ОСОБА_2 з 05 травня 2017 року виключено зі списків ЗСУ, зі списків особового складу частини, та всіх видів забезпечення.

Згідно з витягом протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, порушень, контузій, травм, каліцтв № 177 від 22 травня 2019 року захворювання колишнього військовослужбовця, солдата ОСОБА_2 , отримане під час проходження військової служби, та причина смерті, пов`язані з проходженням військової служби.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , як батько померлого військовослужбовця, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та відповідним пакетом документів для виплати одноразової грошової допомоги.

Рішенням Міністерства оборони України, оформленим протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.12.2020 №157 відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як батьку померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 .

Вважаючи таке рішення протиправним, а свої охоронювані законом права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ст. 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (п.2 ст.16 Закону № 2011-XII).

Згідно із п.1 ст.16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до п.1 ст.16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

За приписами пунктів 6, 8 ст. ст.16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У свою чергу, як стверджує позивач, ОСОБА_1 , батько померлого військовослужбовця, звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 для виплати одноразової грошової допомоги та відповідним пакетом документів згідно ст.16 Закону № 2011-ХІІ- у серпні 2020 року.

Таким чином, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що оскільки смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 Порядку № 975, а із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як батьку померлого ОСОБА_1 звернувся лише 27.08.2020 року (більше ніж через 3 роки), підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, зокрема зазначено в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2018 №203 22 липня 2015 року солдат ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину та з 27 листопада 2015 року знаходився у розпорядженні командира військової частини -польова пошта НОМЕР_3 .

Самовільне залишення військової частини з 22.07.2015 ОСОБА_2 підтверджується наявними у справі копіями рапорту командира ВЧ від 23.07.2015, акту службового розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_2 від 28.08.2015, наказу командира ВЧ польова пошта НОМЕР_3 від 28.08.2015 №3135, заявою адресованою військовому прокурору від 11.09.2015 №2415 про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.172-11 КУпАП самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, -тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Згідно ч.4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, -караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

За приписами п.а) ч.1 ст.16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.

При цьому, суд зауважує, що ні нормами Кримінального кодексу України, ні Кримінального процесуального кодексу України, ні Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права провадження досудового розслідування відносно померлої особи.

Суд зауважує, факт притягнення чи непритягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, незавершеність кримінального правопорушення на можливість призначення позивачам спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі 120/4628/18-а.

Тобто, враховуючи, що ОСОБА_2 помер будучи в статусі особи, яка самовільно залишила військову частину, із задокументованими ознаками кримінального правопорушення, підстави для виплати спірної допомоги відсутні відповідно до ст.16-4 Закону № 2011-ХІІ.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статі 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є недоведеними, необґрунтованими, та такими що не грунтуються на вимогах закону України.

За правилами статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ 168,03168, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа