Справа № 500/2779/22
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2779/22

31 серпня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду із позовом, в якому просила 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 ; 2) зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію у разі втрати годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 з 03.07.2021.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на дитину. Головне управління ПФУ в Тернопільській області відмовило їй призначенні пенсії, обґрунтовуючи тим, що відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника необхідно мати страховий страж - 13 років. Страховий стаж померлого становить 11 років 08 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення цієї пенсії. Крім того, на думку позивачки, відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу годувальника період його проходження військової служби, оскільки у військовому квитку НОМЕР_1 мітиться виправлення. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою судді від 01.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 31.08.2022.

Відповідач надав відзив, позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що при обчисленні страхового стажу померлого годувальника виявлені неточні записи про періоди його військової служби, які зазначені у військовому квитку НОМЕР_1 та містять виправлення у датах. Таким чином, з наданих позивачем копій документів про страховий стаж померлого годувальника склав 11 років 8 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

В судове засідання 31.08.2022 сторони не прибули, проте подали до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 30.08.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за призначенням пенсії в разі втрати годувальника на дитину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), згідно ч. 1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - «Закон 1058»).

Листом від 14.06.2022 за №2158-2253/М-02/8-1900/22 відповідачем повідомлено, що їй відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника відмовлено.

Рішення мотивоване відсутністю необхідного стажу померлого годувальника. Відповідачем не зараховано період проходження військової служби з 11.06.1987 по 20.06.1989, оскільки у військовому квитку НОМЕР_1 від 29.06.1993 має місце виправлення в датах.

З таким рішенням позивач не погоджується, звернувся із даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 36 Закону 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

На момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) померлий годувальник - батько доньки позивача, мав 52 роки.

Статтею 32 Закону 1058 визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп - від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 20 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

До стажу роботи зараховується також, зокрема: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачці пенсії, при обчисленні страхового стажу померлого годувальника не враховано період проходження військової служби, оскільки у військовому квитку міститься виправлення у датах.

Як вбачається з вказаного військового квитка, зазначене відповідачем виправлення міститься у розділі II запис 8, а саме в даті призову на дійсну військову службу, де рік « 1997» виправлено на « 1987».

Суд зазначає, що військовий квиток серія НОМЕР_1 є дублікатом, виданий замість втраченого НК №5303461 (сторінка 23 військового квитка, розділ VII), виданий 29.06.1993 року, чим і пояснюється механічна описка при заповненні дубліката військового квитка.

Вказаний недолік виправлення дати відповідає ознакам формальної (несуттєвої) помилки, окрім того, з всіх інших записів військового квиток серія НОМЕР_1 , в повній мірі можна підтвердити періоди проходження військової служби, також такий період служби підтверджується обліково-послужною карткою до вказаного військового квитка.

Суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, період проходження військової служби, зазначені у військовому квитку відповідачем протиправно не були зараховані до страхового стажу померлого.

Відповідно до поданих позивачем документів при зверненні за призначенням пенсії по втраті годувальника, страховий стаж померлого годувальника складає 13 років 9 місяців 4 дні, з них: 1) 2 роки 10 місяців 1 день - період навчання в Теребовлянському культурно- освітньому училищі з 01.09.1984 року по 02.07.1987 року; 2) 2 роки 0 місяців 9 днів - період проходження строкової військової служби з 11.06.1987 року по 20.06.1989 року; 3) 6 років 10 місяців 13 днів - період роботи на Тернопільському заводі «САТУРН»; 4) 1 рік 0 місяців 16 днів - період роботи на Хоростківський завод по виготовленні пакувальних виробів «КРИС-БЕГ»; 5) 0 років 11 місяців 25 днів - період виплати допомоги по безробіттю.

Враховуючи те, що у померлого страховий стаж становить більше 13 років, відповідачем протиправно відмовлено позивачці в призначенні пенсії у разі втрати годувальника з підстав відсутності у померлого годувальника необхідного страхового стажу.

Щодо дати призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача 30.08.2021, а смерть годувальника - 03.07.2021 (не пізніше 12 місяців з дня смерті), тому пенсія по втраті годувальника має бути призначена з дня, що настає за днем смерті годувальника, тобто з 03.07.2021.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повній мірі правомірність своїх дій щодо призначення пенсії позивачу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягає до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію у разі втрати годувальника на дитину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 03.07.2021.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто двій грн сорок коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.