Справа № 820/4138/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа №820/4138/17

адміністративне провадження № К/9901/55390/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А., суддів: Чумаченко Т.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 (головуючий суддя Бегунц А. О., судді: Старостін В. В., Подобайло З. Г.) у справі за позовом Приватного підприємства (ПП) «АЗЧ Постач» до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ПП «АЗЧ Постач» звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19.05.2016 №102000010/2016/000121/1 Чернігівської митниці ДФС та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102110001/2016/00112.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 адміністративний позов ПП «АЗЧ Постач» залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 апеляційну скаргу ПП «АЗЧ Постач» задоволено: ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 по справі №820/4138/17 скасовано, а справу №820/4138/17 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначену постанову апеляційного суду, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 та залишити в силі ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2018.

Верховний Суд ухвалою від 06.08.2018 відкрив касаційне провадження у справі.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції на час подання касаційної скарги; далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За змістом частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тлумачення положень частини другої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з приписами частини першої статті 294 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені тільки ухвали суду першої інстанції (після їхнього перегляду в апеляційному порядку) щодо: забезпечення позову; заміни заходу забезпечення позову; повернення заяви позивачеві (заявникові); відмови у відкритті провадження у справі; відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності; залишення позову (заяви) без розгляду; закриття провадження у справі; відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Зазначений перелік є вичерпним та не може тлумачитися розширено.

Отже, наведеними положеннями процесуального законодавства визначено право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції, після її перегляду в апеляційному порядку, лише у визначених законом випадках згідно із визначеним у частині другій статті 328 КАС України переліку судових рішень, який є вичерпним і остаточним та розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому, встановлюючи право особи на касаційне оскарження ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому розгляду справи, законодавець презюмує набрання чинності такими ухвалами шляхом їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 321 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Враховуючи, що оскаржується постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали про залишення позову без розгляду, якою апеляційну скаргу задоволено та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, згідно з частиною другої статті 328 КАС України таке рішення касаційному оскарженню не підлягає, а тому за правилами пункту 1 частини першої статті 333 КАС України у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід було відмовити.

Такий висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах зробив Верховний Суд в ухвалі від 20.09.2019 у справі №826/3519/18 (провадження №К/9901/26073/19), але не виключно.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими ЄСПЛ у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції (Levages Prestations Services v. France) від 23.10.1996 та «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain) від 19.12.1997, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Щодо забезпечення права на касаційне оскарження ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання остаточного характеру судового рішення. Це означає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише через те, що вона хоче нового розгляду та вирішення розглянутої судом справи. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду справ мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства. Перегляд справи не має замінювати апеляцію, а можливість існування 2-х різних поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки з цього правила можуть бути лише у разі наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (пункт 40 рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Враховуючи позицію ЄСПЛ про те, що обмеження права на касацію лежить у площині внутрішнього регулювання кожної держави, яка має право вирішувати це питання на власний розсуд, а також що введення процесуальних «фільтрів» не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.16 постанови від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) дійшла висновку, що введення процесуальних «фільтрів» допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

Відхилення від встановленого законом порядку касаційного перегляду призведе до порушення принципу правової визначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12.10.1978) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

За вказаних обставин, Колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю, оскільки розгляд справи судом, який не має передбачених законом повноважень, не сумісний з обов`язками держави, визначеними у статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Аналогічних висновків щодо процесуальної можливості закриття касаційного провадження у справах, касаційне провадження у яких відкрито помилково, дійшов Верховний Суд, зокрема, але не виключно, в ухвалах від 11.01.2018 (справа №522/16739/14), від 15.01.2018 (справа №372/1861/16), від 07.02.2018 (справа №556/1251/17), від 08.05.2018 (справа №569/6091/17), від 24.04.2018 (справа №712/11770/16-а), від 01.10.2019 (справа №758/2976/18), від 11.02.2020 (справа №0540/8491/18-а), від 07.07.2022 (справа №760/14002/17).

Керуючись статтями 294, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Закрити касаційне провадження за скаргою Чернігівської митниці ДФС на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі №760/14002/17.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

Т.А. Чумаченко

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду