Справа № 360/982/22
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2022 року Справа № 360/982/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2022 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 22.10.2021 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 20 жовтня 2021 року;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць;

- зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 20.10.2021 через портал ПФУ нею подано заяву № 8849 про перехід на інший вид пенсії з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника після смерті її чоловіка. Було надано пакет документів, необхідних для прийняття рішення: заява про призначення пенсії, довідки ВПО, паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть.

22.10.2021 на порталі ПФУ з`явилася інформація про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника. Позивачка вважає це рішення протиправним, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 10.02.2022 позов було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачем недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 18.07.2022 відкрито провадження по справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.08.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що в підсистемі «Звернення» ІКІС ПФУ 20.10.2021 за № 8849 зареєстровано лише заяву представника Коструб Т.А. в інтересах ОСОБА_1 «про взяття на облік», статус «відмовлено». Документи до цього звернення не було прикріплено.

На звернення ОСОБА_2 від 20.10.2021 № 8849 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було надано відповідь ОСОБА_2 за №1200-0211-8/45406 від 22.10.2021 та інформаційний лист ОСОБА_1 за №1200-0211-8/45407 від 22.10.2022.

В зазначених листах Головного управління було вказано, що відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Зважаючи на вищезазначене, взяття на облік пенсіонера за зверненням представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, не передбачено чинним законодавством.

За даними підсистеми «Звернення» ІКІС ПФУ ОСОБА_1 через вебпортал ПФУ подала заяву від 28.10.2021 № 69 «про перехід на інший вид пенсії», по якій рішення не прийнято, з урахуванням норм Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), проставлено статус «помилковий» з коментарем експерта «додайте документи про стаж годувальника: трудова книжка, військовий квиток, диплом» та про те, що документи надано через портал.

Також ОСОБА_1 30.10.2021 через Вебпортал ПФУ надала заяву на «допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами». Заяву переведено в статус «помилковий» із повідомленням на порталі у кабінеті заявника такого змісту: « ОСОБА_3 ! Ви знаходитесь на обліку в Рубіжанському об`єднаному УПФУ (м. Кремінна). Ви змінили місце проживання, тому Вам необхідно перевести виплату пенсії до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку. Для цього Вам особисто необхідно звернутись до управління з заявою про запит електронної пенсійної справи, а лише тоді подавати заяву на перехід на інший вид пенсії. В заяві невірно вказано перерахунок - це не допризначення, а з виду на вид втрата годувальника».

10.11.2021 через Вебпортал ПФУ ОСОБА_1 повторно надала заяву про «допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».

За результатом розгляду даної заяви Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області винесено рішення про відмову № 52 від 12.11.2021.

17.11.2021 через Вебпортал ПФУ Темнікова Ю.В. подала заяву про «взяття на облік», по якій з урахуванням норм Порядку №3-1 було проставлено статус «помилковий», оскільки документи до заяви відсутні. Відповідач наголосив, що всі звернення ОСОБА_1 здійснювала через Вебпортал ПФУ, документи до сервісних центрів ПФУ не надавала.

Документи звернення представника позивача ОСОБА_1 - Коструб Т.А., від 20.10.2021 № 8849, знаходяться в сервісному центрі ПФУ в м. Сєвєродонецьк. Місто Сєвєродонецьк знаходиться на тимчасово окупованій території. Доступу до документів звернення від 20.10.2021 немає.

ОСОБА_4 знаходився на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ по лінії Міністерства оборони України.

Звернення за призначенням пенсії по втраті годувальника за Законом № 2262-ХІІ подається відповідно до Порядку № 3-1.

Таким чином, для переведення з пенсії за віком, що призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 3-1 ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися із письмовою заявою до територіального органу Пенсійного фонду України та надати документи, передбачені Порядком № 3-1.

До теперішнього часу ОСОБА_1 особисто із письмовою заявою про призначення пенсії по втраті годувальника до територіального органу Пенсійного фонду України не зверталась, документи, передбачені Порядком № 3-1, не надавала.

Також відповідач наголосив, що рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії (про призначення пенсії по втраті годувальника) № 52 від 12.11.2021, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.11.2021 № 9566 приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області заяви (звернення) позивача (представника позивача) по суті не розглядались, будь-які рішення за наслідком розгляду заяв (звернень) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області не приймались.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , є пенсіонером за віком, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, матеріалами пенсійної справи.

Позивачка є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб від 17.08.1961 № НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 перебував на обліку в ГУПФУ в Луганській області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ по лінії Міністерства оборони України, що не заперечується відповідачем.

ОСОБА_4 помер, що визнається сторонами у справі.

28.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою, в якій просила перевести її на інший вид пенсії на пенсію по втраті годувальника.

Як зазначає відповідач, за даними підсистеми «Звернення» ІКІС ПФУ ОСОБА_1 через Вебпортал ПФУ подала заяву від 28.10.2021 № 69 «про перехід на інший вид пенсії», по якій рішення не прийнято, проставлено статус «помилковий» з коментарем експерта «додайте документи про стаж годувальника: трудова книжка, військовий квиток, диплом» та про те, що документи надано через портал.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 цього Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

За приписами частин 2, 3 статті 36 Закону №1058-ІV непрацездатними членами сім`ї, зокрема, вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (частина 1 статті 37 Закону №1058-ІV).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Отже, за Законом № 1058-ІV члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів для існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Згідно з частиною 2 статті 31 Закону № 2262-ХІІ члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до статті 36 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної платні загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків; сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Відповідно до статті 37 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно.

У відповідності до статті 48 Закону № 2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи вповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно зі статтею 50 Закону № 2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються: членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Статтею 52 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.

Якщо померлому годувальнику вже було призначено пенсію, заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається до органу, що призначає пенсії.

Пунктом 10 Порядку № 33-1 встановлено, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи:

заява;

копія свідоцтва про смерть годувальника;

витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю;

висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби);

довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні;

документи, передбачені абзацами третім, шостим дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), зазначеним у пунктах "б", "в", "д" статті 30 Закону ( 2262-12 ), додатково подаються такі документи:

копія свідоцтва про шлюб;

довідка МСЕК про визнання особи інвалідом;

копія трудової книжки або довідка органів державної податкової служби про облік платника податків - суб`єкта підприємницької діяльності (для осіб, зазначених у пункті "д" статті 30 Закону ( 2262-12 ).

Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів (пункт 14 Порядку 3-1).

Згідно з пунктом 17 Порядку № 3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 3-1 рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Отже, як Законом № 2262, так і Порядком № 3-1 передбачено, що за наслідками розгляду заяви про призначення, переведення з одного виду пенсії на інший орган, що призначає пенсію, приймає відповідне рішення.

В межах спірних правовідносин померлий ОСОБА_4 на момент смерті перебував на обліку в пенсійному органі як одержувач пенсії по інвалідності, що підтверджується матеріалами справи.

Як вже було вказано вище, відповідно до пункту 2 Порядку № 3-1, якщо померлому годувальнику вже було призначено пенсію, заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається до органу, що призначає пенсії.

Так, позивачка звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника, проте відповідач відмовив позивачці у переведенні на пенсію в разі втрати годувальника. При цьому відповідачем не приймалося рішення про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший, як то передбачено пунктом 17 Порядку № 3-1.

Як зазначає відповідач, за даними підсистеми «Звернення» ІКІС ПФУ ОСОБА_1 через Вебпортал ПФУ подала заяву від 28.10.2021 № 69 «про перехід на інший вид пенсії», по якій рішення не прийнято, проставлено статус «помилковий» з коментарем експерта «додайте документи про стаж годувальника: трудова книжка, військовий квиток, диплом» та про те, що документи надано через портал.

Суд наголошує, що Законом № 2262 та Порядком № 3-1 передбачено, що за наслідками розгляду заяви про призначення, переведення з одного виду пенсії на інший орган, що призначає пенсію, приймає відповідне рішення.

Однак, як установлено судом, відповідачем не було прийнято вмотивоване рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 28.10.2021.

Поняття принципу «належного врядування» розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04).

Згідно позиції Європейського Суду з прав людини, яка вкладена у пунктах 70 та 71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04): «Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Таким чином, принцип «належного врядування» застосовується Європейським судом з прав людини лише відносно майнових прав (права власності на майно) фізичних та юридичних осіб, які гарантуються статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом установлено, що відповідачем не було виконано вимоги Закону № 2262 та Порядку № 3-1 при розгляді заяви позивача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу пункту 17 Порядку № 3-1 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про переведення з одного виду пенсії на інший або про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях переведення з одного виду пенсії на інший. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 не приймалося.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із бездіяльністю відповідача, яка полягає в неналежному розгляді заяви позивача, тому належним, правильним та ефективним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду заяви позивача від 28.10.2021 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.10.2021 про переведення його з одного виду пенсії на інший.

Позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 22.10.2021 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника; зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 20 жовтня 2021 року задоволенню не підлягають через неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

Також суд зауважує, що позивачка хибно посилається в позовній заяві на те, що нею 20.10.2021 через портал ПФУ подано заяву № 8849 про перехід на інший вид пенсії з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника після смерті її чоловіка.

Згідно з матеріалами справи 20.10.2021 позивачка звернулася до відповідача з заявою про взяття на облік пенсійної справи ОСОБА_1 , у відповідь на яку відповідач листом від 22.10.2021 № 1200-0211-8/45406 роз`яснив порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Окрім того, судом не беруться до уваги твердження відповідача про те, що заяви (звернення) позивача (представника позивача) по суті ним не розглядались, будь-які рішення за наслідком розгляду заяв (звернень) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області не приймались, а спірне рішення приймалося ГУПФУ у Київській області, з огляду на таке.

Як зазначає відповідач, рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії (про призначення пенсії по втраті годувальника) № 52 від 12.11.2021, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.11.2021 № 9566 приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

При цьому суд зауважує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.11.2021 № 52, яким відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, не є предметом даного судового розгляду.

Вказане рішення прийнято ГУПФУ у Київській області за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.11.2021 № 9566, в якій позивачка вказала «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».

Тобто, цією заявою позивачка лише надала додаткові документи до попередньої заяви та вона взагалі не містить вимоги про переведення її на інший вид пенсії. Тому є незрозумілим, чому вказану заяву відповідач в порядку екстериторіальності передав на розгляд до ГУПФУ у Київській області.

Окрім того, судом встановлено, що з аналогічною заявою («Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами») позивачка також зверталася 30.10.2021. При цьому матеріали справи не містять жодних відомостей щодо результату розгляду вказаної заяви.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Щодо вимоги позивача допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки даним рішенням не присуджено позивачу виплату пенсії, тому в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 31.08.2022 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 992,40 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 992,40 грн слід стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код за , місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.10.2021 про переведення на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2021 про переведення на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262, з урахуванням правових висновків, викладених в рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.О. Свергун