Справа № 640/21965/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» (далі - Позивач, ТОВ «Фрам-Лайн») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.07.2021 №499870701 та №500000701.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.01.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наданими до перевірки первинними документами не підтверджується реальність і товарність господарських операцій ТОВ «Фрам-Лайн» з ТОВ «Ортіс Компані», ТОВ «Місто-Буд-Плюс», ТОВ «Стеклосоюз», ТОВ «Альфорно групп», оскільки реального руху активів та зміни майнового стану суб`єктів господарювання не прослідковується, керівником ТОВ «Оріс Компані» заперечується участь у господарській діяльності останнього, контрагенти Позивача не мають виробничих і трудових ресурсів для виконання договірних зобов`язань, а операції не підтверджуються ланцюгами постачання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, ТОВ «Фрам-Лайн» були надані всі первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій, по-друге, заперечення засновника та директора ТОВ «Ортіс Компані» у причетності до діяльності товариства не мають правового значення для встановлення реальності господарських операцій з огляду на принцип персональної відповідальності платника та неналежність в якості доказів наданих у межах кримінального провадження пояснень, по-третє, відсутність трудових і виробничих ресурсів не є безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій за наявності підтвердних первинних документів, по-четверте, укладення договорів постачання і субпідряду здійснювалося з метою виконання зобов`язань за договорами підряду. Окремо наголошує, що судом не було надано оцінку доводам Позивача про порушення Відповідачем порядку і процедури проведення перевірки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.03.2022, яке у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану не відбулося. У подальшому справу призначено до розгляду на 25.05.2022, який було відкладено на 06.07.2022.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у період з 28.04.2021 по 21.05.2021 працівниками ГУ ДПС у м. Києві на підставі наказів від 13.04.2021 №3084-п та від 11.05.2021 №3759-п (т. 1 а.с. 229), повідомлення від 14.04.2021 №546/26-15-07-0102 (т. 2 а.с. 156), отриманого ТОВ «Фрам-Лайн» 21.04.2021 (т. 2 а.с. 155), направлень на перевірку від 27.04.2021 №7835/26-15-07-01-02, №7838/26-15-07-01-02, №7841/26-15-07-09-06, №7840/26-15-07-10-03, №7838/26-15-07-08-03, №7837/26-15-07-07-01, №7839/26-15-07-08-03 та від 16.04.2021 №7215/26-15-07-09-06 (т. 2 а.с. 164-171) та відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фрам-Лайн» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 по 31.12.2020, валютного законодавства за період з 01.04.2017 по 31.12.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2020 відповідно до затвердженого плану перевірки.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем, зокрема:

- п. п. 44.1, 44.2 ст. 44, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. п. 5, 6, 7 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 169 169 грн, у тому числі за 2019 рік - 976 927 грн та за 2020 рік - 1 192 242 грн;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 752 141 грн, у тому числі за листопад 2019 року - 727 195 грн, за грудень 2019 року - 232 879 грн, за січень 2020 року - 775 041 грн, за лютий 2020 року - 17 026 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 28.05.2021 №42247/ж5/26-15-07-01-02/35918945 (т. 2 а.с. 6-42), висновки якого за наслідками розгляду заперечень ТОВ «Фрам-Лайн» (т. 1 а.с. 130-142) залишені без змін (т. 1 а.с. 218-224).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 01.07.2021 прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- №499870701, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства на загальну суму 2 413 400 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 2 169 169 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 244 231 грн (т. 1 а.с. 225-226);

- №500000701, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 628 212 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 1 752 141 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 876 071 грн (т. 1 а.с. 227-228).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних індивідуальних актів, суд першої інстанції встановив таке.

Між ТОВ «Фрам-Лайн» (Замовник) і ТОВ «Ортіс Компані» (Підрядник) укладено договір субпідряду від 08.01.2020 №2020-1 (т. 1 а.с. 27-30), за умовами якого Підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати та здати Замовнику роботи - виготовлення, поставка та монтаж конструкцій на об`єкті - вул. Звіринецька, 72, пров. Кленовий, 5 у Печерському районі міста Києва.

Виконання договірних зобов`язань, на переконання Позивача, підтверджується копіями актів надання послуг (т. 1 а.с. 31-39), платіжних доручень (т. 1 а.с. 40-45), актів використання матеріалів (т. 3 а.с. 43-51).

Крім того, між ТОВ «Фрам-Лайн» (Замовник) і ТОВ «Стеклосоюз» (Підрядник) укладено договір субпідряду від 16.04.2020 №2020-5 (т. 1 а.с. 46-49) і додаткову угоду до нього (т. 1 а.с. 50), за умовами яких Підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати та здати Замовнику роботи по влаштуванню світопрозорих алюмінієвих конструкцій та навісного вентильованого фасаду на об`єкті «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з підземним паркінгом по вул. Звіринецькій, 72, пров. Кленовому, 5 у Печерському районі м. Києва».

На думку Позивача, виконання договірних зобов`язань підтверджується копіями актів надання послуг (т. 1 а.с. 59, 61) і рахунку (т. 1 а.с. 60).

Також між указаними контрагентами укладено договір субпідряду від 20.05.2020 №5/20 (т. 1 а.с. 51-54) і додаткову угоду до нього (т. 1 а.с. 56), за якими Підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати та здати Замовнику роботи з капітального ремонту на об`єкті - гаражі по вул. Федора Ернста, 3 у м. Києві.

Зобов`язання за цим договором, за твердженням ТОВ «Фрам-Лайн», виконані у повному обсязі, що підтверджується копіями акту приймання-передачі матеріалів (т. 1 а.с. 55) та акту надання послуг (т. 1 а.с. 57-58).

Поряд з іншим, між ТОВ «Альфорно групп» (Постачальник) і ТОВ «Фрам-Лайн» (Покупець) укладено договір поставки від 16.12.2019 №1219 (т. 1 а.с. 62-66), за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах цього договору товар - будівельні матеріали в асортименті згідно рахунка-фактури.

Поставка і придбання у ТОВ «Альфорно групп» будівельних матеріалів, на переконання ТОВ «Фрам-Лайн», підтверджується копіями видаткових накладних (т. 1 а.с. 67-72), платіжних доручень (т. 1 а.с. 73-77) та товарно-транспортних накладних (т. 1 а.с. 107-121).

Крім того, між ТОВ «Фрам-Лайн» (Замовник) і ТОВ «Місто-Буд Плюс» (Підрядник) укладено договір субпідряду від 04.11.2019 №4112019 (т. 1 а.с. 78-81), за яким Підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати та здати Замовнику роботи, а саме - улаштування вікон на об`єкті по вул. Звіринецькій, 72, пров. Кленовому, 5 у Печерському районі м. Києва.

Про виконання господарських зобов`язань, за твердженням Позивача, свідчать копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 86-89), платіжних доручень (т. 1 а.с. 103, 105-106), актів використання будівельних матеріалів (т. 3 а.с. 56-66).

Також між указаними контрагентами укладено договір субпідряду від 01.07.2019 №10719 (т. 1 а.с. 82-85), за умовами якого Підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати та здати Замовнику роботи з виготовлення, поставки і монтажу алюмінієвих дверей та металоконструкцій ПВХ на об`єкті по вул. Звіринецькій, 72, пров. Кленовому, 5 у Печерському районі м. Києва.

Виконання указаних робіт, на думку ТОВ «Фрам-Лайн», підтверджується копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 90-96) і платіжних доручень (т. 1 а.с. 97-102, 104).

При цьому, із змісту пояснень Позивача судом першої інстанції встановлено, що укладення згаданих вище договорів було зумовлене необхідністю виконання господарських зобов`язань за договорами підряду від 02.07.2019 №252100 (т. 3 а.с. 13-22) і від 27.04.2020 №364 (т. 3 а.с. 31-42), виконання яких підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договірної ціни (т. 3 а.с. 23-26), актів приймання виконаних будівельних робіт (т. 3 а.с. 52-55, 67-70), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (т. 3 а.с. 71), актів приймання виконаних будівельних робіт (т. 3 а.с. 72-80).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 16, 44, 198, 201 Податкового кодексу України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також ряду правових позицій Верховного Суду та з огляду на встановлені у ході перевірки обставини прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки належними документами не підтверджується реальність здійснення господарських операцій з огляду на відсутність трудових і виробничих ресурсів у контрагентів товариства.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Згідно висновку, сформульованого Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 (постанова від 21.02.2020), «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що судом першої інстанції не було оцінки його аргументам щодо порушення Відповідачем порядку проведення перевірки, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 77.4 ст. 77 ПК України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Наведені приписи Податкового кодексу України передбачають два способи повідомлення особи про проведення перевірки - вручення під розписку копії наказу та письмового повідомлення не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки, або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення таких документів не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Таким чином, платник податків має право бути повідомлений належним чином про дату та час проведення перевірки до початку проведення такої. Однак наведена норма не містить додаткової вимоги щодо ознайомлення платника з вказаними документами саме за 10 днів до початку проведення такої перевірки за умови надсилання платнику податків копії наказу та письмового повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Наведені висновки щодо застосування указаних норм права викладені у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №3804/6279/16 та від 20.03.2020 у справі № 804/1318/18.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про проведення перевірки від 14.04.2021 №546/26-15-07-0102 з 28.04.2021 разом з копією наказу від 13.04.2021 №3084-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Фрам-Лайн» (код 35918945)» було направлено Відповідачем 14.04.2021 на отримано Позивачем 21.04.2021 (т. 2 а.с. 155-156).

Викладене, на переконання судової колегії з огляду на наведену вище позицію Верховного Суду щодо застосування приписів п. 77.4 ст. 77 ПК України свідчить про дотримання контролюючим органом порядку повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планової виїзної перевірки, оскільки повідомлення про її проведення і наказ про її призначення направлені на адресу платника податків більш ніж за 10 днів до початку проведення контролюючого заходу.

З приводу аргументів Позивача про те, що ОСОБА_1 , який займає посаду заступника директора ТОВ «Фрам-Лайн» на підставі наказу від 28.02.2020 №6-к (т. 1 а.с. 125), не мав права без відповідного доручення представляти підприємства при отриманні направлень на перевірку та інших документів, які надавалися податковим органом, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Матеріали справи свідчать, що у направленнях на перевірку міститься підпис ОСОБА_1 як заступника директора (т. 1 а.с. 231-244). При цьому, хоча за посадовою інструкцією заступника директора Кириленко О.С. не вправі діяти від імені підприємства та представляти його інтереси без окремого доручення чи розпорядження директора (т. 1 а.с. 122-124), однак останній є посадовою (службовою) особою ТОВ «Фрам-Лайн». Відтак за правилами наведених вище положень п. 81.1 ст. 81 ПК України направлення на перевірку, як й у подальшому наказ від 11.05.2021 №3759-П «Про продовження строку проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Фрам-Лайн» (т. 1 а.с. 229-230), вважаються такими, що вручені посадовій (службовій) особі платника податків, тобто в установлені Податковим кодексом України порядок і спосіб.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про необґрунтованість доводів Апелянта про порушення Відповідачем порядку проведення документальної планової виїзної перевірки.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо обґрунтованості тверджень контролюючого органу про безтоварність господарських операцій, колегія суддів, з урахуванням доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, при вирішенні питання про правомірність формування податкових зобов`язань суд повинен встановити, насамперед, реальність господарської операції, про що мають свідчити належним чином оформлені первинні документи. При цьому чинне законодавство передбачає перелік необхідних первинних документів з огляду на предмет господарських відносин.

Судом першої інстанції не було враховано, що контролюючим органом не заперечується те, що надані для перевірки і до суду первинні документи відповідають наведеним вище нормативним вимогам та підтверджують рух товарів і отримання Позивачем робіт (послуг) від своїх контрагентів.

Сумніви Відповідача щодо ланцюгів постачання та можливих недоліків у діяльності контрагентів Позивача судовою колегією відхиляються, оскільки, по-перше, ТОВ «Ортіс Компані», ТОВ «Стеклосоюз» і ТОВ «Місто-Буд Плюс» виконували на користь ТОВ «Фрам-Лайн» роботи, що, з урахуванням умов договорів з цими контрагентами, якими передбачено можливість їх виконання як за рахунок матеріалів замовника, так і за рахунок матеріалів підрядника, свідчить про необов`язковість самостійної закупівлі контрагентами Позивача будівельних матеріалів, по-друге, ТОВ «Альфорно групп» постачало на користь ТОВ «Фрам-Лайн» будівельні матеріали, які згідно наданих актів використання матеріалів були використані Позивачем у процесі виконання договорів з ТОВ «Ортіс Компані», ТОВ «Стеклосоюз» і ТОВ «Місто-Буд Плюс».

Щодо наявності ресурсів у контрагентів, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Відповідачем не надано жодного екземпляру (копії) податкової звітності, інформація з якої б підтверджувала доводи останнього відносно ресурсів та витрат на них, хоча така інформація (звітність), як свідчать матеріали перевірки, контролюючим органом використовувалася.

Окремо судова колегія звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У постанові від 29.04.2021 у справі № 822/1865/15 Верховний Суд вказав на те, що відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Посилання Відповідача на лист ГУ ДФС у Донецькій області від 14.04.2020 №2426/7/05-97-03-14, до якого надані пояснення від 13.02.2020 ОСОБА_2 , яка є першим засновником ТОВ «Ортіс Компані» та яка повідомила, що жодного відношення до діяльності цієї компанії не має, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, жодних доказів на підтвердження указаних обставин ГУ ДПС у м. Києві надано не було, по-друге, будь-якого з документів, передбачених ч. 6 ст. 78 КАС України, Відповідачем також надано не було.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням Апелянта на те, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту і витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

У розрізі наведеного суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд в постановах від 11.11.2020 у справі №320/1147/19, від 24.11.2020 у справі №813/3034/15 та, зокрема, від 14.12.2021 у справі № 280/3376/19 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності Позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії підприємства та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується рух активів (робіт і товару) по ланцюгу від постачальників до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару та робіт і господарською діяльністю Позивача.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Приписи п. 44.1 ст. 44 ПК України визначають, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

За правилами п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст. 201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як підтверджують наявні у справі докази, право на податковий кредит у ТОВ «Далечінь» виникло за правилом першої події, а саме датою списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату виконаних робі (послуг) відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З наведеного вбачається, що не дають право на формування податкового обліку операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Ортіс Компані», ТОВ «Стеклосоюз», ТОВ «Альфорно групп», ТОВ «Місто-Буд Плюс» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операцій з ними, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у Відповідача не було, що було помилково не враховано судом першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у зв`язку з підтвердженням матеріалами справи реальності здійснення господарських операцій, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про безпідставність позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Фарм-Лайн» витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 56 750,00 грн, сплачених згідно платіжного доручення від 30.07.2021 №8938 на суму 22 700,00 грн та платіжного доручення від 02.02.2022 №961 на суму 34 050,00 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) податкові повідомлення-рішення від 01 липня 2021 року №499870701 та №500000701.

Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам-Лайн» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 56 750 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.