Справа № 300/7166/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/7166/21 пров. № А/857/9626/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року (суддя Біньковська Н.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУПФУ в Івано-Франківській області) у листопаді 2021 року звернулося в суд з адміністративним позовом доУправління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ; далі УЗПВР в Івано-Франківській області), в якому просив: визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР в Івано-Франківській області Пищ М.С. щодо винесення постанови від 18.10.2021 ВП № 66125373 про накладення штрафу (далі Постанова) протиправними; скасувати Постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.В обґрунтування позовних вимог ГУПФУ в Івано-Франківській області зазначає, що Постанова винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) оскільки на момент винесення Постанови не встановлено факту невиконання рішення суду. Стверджує, що згідно резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №344/5707/19 судом встановлено право ОСОБА_1 на довічне грошове утримання з урахуванням зазначеного стажу роботи, а не для виплати щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням відповідного стажу роботи. Пенсійним органом 21.09.2021 було повідомлено державного виконавця про виконання рішення суду та проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскарживпозивач, який із покликанням нанеправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Законом України Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №1402-VIII) визначено саме, що довічне грошове утримання виплачується судді, який вийшов у відставку, при цьому, збільшення відсотку щомісячного довічного грошового утримання здійснюється тільки за кожний повний рік роботи на посаді судді. Вважає, що при розгляді даної справи важливо вірно тлумачити норми права і не ототожнювати поняття стаж роботи на посаді судді з поняттям робота на посаді судді. Зазначає, що судом було встановлено право ОСОБА_1 на довічне грошове утримання з урахуванням зазначеного стажу роботи, а не для виплати щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням відповідного стажу роботи.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративно суду від 03 липня 2019 року у справі №344/5707/19 визнано протиправними дії ГУПФУ в місті Івано-Франківську щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання суддівської винагороди без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці половини строку навчання за денною форму на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів. Зобов`язано ГУПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною форму на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів, та провести з 07.03.2019 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №344/5707/19 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року скасовано. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року в частині, в якій позов задоволено, залишено без змін. В іншій частині рішення суду від 03 липня 2019 року скасовано, а справу №344/5707/19 направлено на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції.

Рішення суду від 03 липня 2019 року набрало законної сили 20.04.2021.

18.05.2021 у вказаній справі видано виконавчий лист №344/5707/19.

20.07.2021 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР в Івано-Франківській області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пищ М.С. відкрито виконавче провадження №66125373 з виконання виконавчого листа №344/5707/19 (а.с.56).

ГУПФУ в Івано-Франківській області листом від 03.08.2021 №0900-0803-5/28020 повідомило орган виконавчої служби про те, що 26.07.2021 отримало постанову про відкриття виконавчого провадження №66125373 за виконавчим листом, виданим Івано-Франківським окружним адміністративним судом від 18.05.2021 у справі №344/5707/19. 07.05.2021 пенсійним органом ОСОБА_1 проведено перерахунок довічного грошового утримання. За період з 07.03.2019 по 31.01.2021 нараховано доплату в сумі 34137,61 грн., яка виплачується за рахунок коштів державного бюджету України (а.с.66).

До вказаного листа додано довідку відповідно до якої ОСОБА_1 здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи половини строку навчання за денною форму на юридичному факультеті Львівського державного університету 2 роки 5 місяців 2 дні, календарного періоду проходження строкової військової служби 2 роки 20 днів, починаючи з 07.03.2019. Також додано розрахунок від 07.05.2021 про перерахунок з 19.02.2020 довічного грошового утримання згідно рішення суду в справі №344/5707/19 із врахуванням стажу роботи на посаді судді 21 рік 10 місяців 14 днів (а.с.69, 70).

14.05.2021 ГУПФУ в Івано-Франківській області листом повідомило ОСОБА_1 про виконання судового рішення в добровільному порядку (а.с.80).

05.07.2021 пенсійний орган листом від 05.07.2021 №0900-0304-8/23341 із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 та статтю 142 Закону №1402-VIIІ повідомив ОСОБА_1 про те, що йому проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди, що відповідає 17 рокам стажу судді. При проведенні перерахунку відсотки суддівської винагороди визначено від стажу на посаді судді, без врахування стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці періоду військової служби, терміну навчання, оскільки це не передбачено чинним законодавством (а.с.81).

12.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою (скаргою) щодо невиконання пенсійним органом рішення суду (а.с.73).

03.09.2021 державним виконавцем прийнято вимогу №03-024/3129 про необхідність виконання рішення суду в повному обсязі, надавши належним чином підтверджуючі документи (а.с.86).

ГУПФУ в Івано-Франківській області листом від 21.09.2021 №0900-0803-5/34881 повідомило виконавчу службу про те, що на виконання рішення суду пенсійним органом ОСОБА_1 з 07.03.2019 проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого обчислено при суддівському стажі 17 років 4 місяці в розмірі 80% від суддівської винагороди 46104,00 грн. і становив 36883,20 грн. Зазначено, що оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 виплачувався в тому ж розмірі (36883,20 грн.), відповідно відсутня сума доплати на виконання рішення суду. Висловлено прохання про прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №66130749 (а.с.88).

До вказаного листа позивач додав розрахунок від 07.05.2021 про перерахунок з 07.03.2019 довічного грошового утримання ОСОБА_1 згідно рішення суду в справі №344/5707/19 із врахуванням стажу роботи на посаді судді 17 років 4 місяці 21 день (а.с.91).

ОСОБА_1 заявами від 28.09.2021 та 13.10.2021 повідомив державного виконавця про невиконання рішення суду від 03.07.2019 у справі №344/5707/19 (а.с.94-95).

18.10.2021 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пиш М.С., керуючись статтями 63, 75 Закону №1404-VIII, винесено Постанову (а.с.105).

Не погоджуючись з вказаною Постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , в тому числі й на виконання рішення суду в справі №344/5707/19, здійснено позивачем виходячи із стажу роботи на посаді судді 17 років 4 місяці 21 день.Наведене свідчить про невиконання позивачем рішення суду від 03.07.2019 у справі №344/5707/19 без поважних причин та про підставністьприйнятої державним виконавцем Постанови.

Частиною другою статті 19 Конституції Українивизначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Частиною другою статті 14 КАС Українивстановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Приписамистатті 370 КАС України, встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульованоЗаконом №1404-VIII.

Згідно зістаттею 1 Закону №1404-VIIIвиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIIIвизначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIIIпідлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

З приписами частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VIIIза рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеногочастиною шостоюстатті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIIIвстановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт покликається на те, що у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративно суду від 03 липня 2019 року у справі №344/5707/19 встановлено право ОСОБА_1 на довічне грошове утримання з урахуванням до стажу роботи половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету, календарного періоду проходження строкової військової служби, а не для виплати щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням відповідного стажу роботи.

Апелянт вважає, що з огляду на норми Закону №1402-VIII, слід розрізняти поняття стаж роботи на посаді судді та робота на посаді судді.

Однак, колегія суддів вказує, що при перегляді справи №344/5707/19 в касаційному порядку Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 квітня 2021 року зробив висновок, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 згідно рішення Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 №2977/0/15-18 було звільнено у відставку. Згідно зазначеного рішення до стажу роботи судді, який дає право на відставку враховано половину строку навчання та період проходження військової служби.

З огляду на вищезазначені висновки Верховного Суду про те, що стаж роботи на посаді судді є єдиним, та встановлюється Вищою радою правосуддя, та на те, що Вищою радою правосуддя позивачу до стажу роботи судді враховано половину строку навчання та період проходження військової служби. Апеляційний суд вважає, що позиція апелянта про те, що для розрахунку довічного грошового утримання судді не слід використовувати стаж роботи на посаді судді є хибними, та суперечать правовим висновкам Верховного Суду.

З огляду на те, що розрахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , в тому числі й на виконання рішення суду в справі №344/5707/19, здійснено позивачем виходячи із стажу роботи на посаді судді 17 років 4 місяці 21 день, відтак вірним є висновок суду першої інстанції про те, що це свідчить про невиконання позивачем рішення суду від 03.07.2019 у справі №344/5707/19 без поважних причин та про підставність прийнятої державним виконавцем Постанови.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року в справі №300/7166/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 30 серпня 2022 року