Справа № 140/11085/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/11085/21 пров. № А/857/3348/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень -

суддя (судді) в суді першої інстанції Димарчук Т.М.,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, від 02.06.2016 №24218-03; від 27.06.2017 №3244-03; від 27.04.2018 №0-0307; від 03.06.2019 №0-0307; від 16.04.2020 №0-0307.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність винесених оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що важливим фактом є дата прийняття рішення сільської ради, оскільки одним з принципів оподаткування є стабільність, який визначений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу та полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду. Також зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та відповідні розрахунки не були надіслані на її адресу, відповідно, вона їх не отримувала.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ ДПС у Волинській області нарахований ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, як фізичній особі, яка є власником житлової нерухомості, внаслідок чого винесені наступні податкові повідомлення-рішення, зокрема: у 2016 році (за 2015 рік) - ППР № 24218-03 від 02.06.2016 на суму 1025,56 грн; у 2017 році (за 2016 рік) - ППР №3244-03 від 27.06.2017 на суму 1430,21 грн; у 2018 році (за 2017 рік)-ППР №0-0307 від 27.04.2018 на суму 4041,60 грн; у 2019 році(за 2018 рік) - ППР № 0-0307 від 03.06.2019 на суму 9404,30 грн; у 2020 році (за 2019 рік) - ППР № 0-0307 від 16.04.2020 на суму 7027,33 грн.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з яких вбачається, що фізична особа ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме - будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 288,4 кв. м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, дата державної реєстрації 25.03.2013, форма власності - приватна, розмір частки -1.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Нормами ПК України встановлені пільги зі сплати вищезазначеного податку, зокрема, відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України - база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний, шляхом прийняття відповідного рішення.

Статтею 4 ПК України визначено основні засади податкового законодавства України.

Одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України імперативно врегульовує порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків.

Так, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як слідує з листа ГУ ДПС у Волинській області від 21.04.2021 №95/В/03-20-50-07, а також з додаткових пояснень представника відповідача від 21.12.2021 (а.с.29-31) рішенням Війницької територіальної громади встановлені наступні ставки податку для об`єктів житлової нерухомості:

на 2015 рік, рішення № 33/2 від 28.01.2015, встановлена у розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати 1218,00 гривень (6,09 грн/1 кв.м);

на 2016 рік, рішення № 3/5 від 25.12.2015, встановлена у розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати 1378,00 гривень (6,89 грн/1 кв.м);

на 2017 рік, рішення № 10/19 від 23.12.2016, встановлена у розмірі 0,75% від мінімальної заробітної плати 3200,00 гривень (24,00 грн/1 кв.м);

на 2018 рік, рішення № 17/10 від 21.12.2017, встановлена у розмірі 1,5% від мінімальної заробітної плати 3723,00 гривень (55,845 грн/1 кв. м);

на 2019 рік, рішення № 21/3 від 12.06.2018, встановлена у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати 4173,00 гривень (41,73 грн./1 кв.м).

Разом з тим, враховуючи норму підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення Війницької територіальної громади № 33/2 від 28.01.2015, № 3/5 від 25.12.2015 не могли бути застосовані у 2015 та 2016 роках відповідно, та рішення № 10/19 від 23.12.2016, № 17/10 від 21.12.2017 - не могли бути застосовані у 2017 та 2018 роках відповідно, оскільки були прийняті пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

З огляду на викладене, відповідач, застосувавши вищевказані рішення Війницької територіальної громади для визначення ОСОБА_1 ставки податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за 2015-2019 роки, діяв неправомірно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02.06.2016 №24218-03; від 27.06.2017 №3244-03; від 27.04.2018 №0-0307; від 03.06.2019 №0-0307; від 16.04.2020 №0-0307 року та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі №140/11085/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені Головним управлінням ДПС у Волинській області, від 02.06.2016 №24218-03, від 27.06.2017 №3244-03, від 27.04.2018 №0-0307, від 03.06.2019 №0-0307, від 16.04.2020 №0-0307.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 01 вересня 2022 року.