Справа № 140/1646/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/1646/22 пров. № А/857/8486/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року у справі №140/1646/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Плахтій Н. Б.,

час ухвалення рішення 06.05.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправною відмову в оформленні та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «а» ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; зобов`язання оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «а» ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року у справі №140/1646/22 позов задоволено. Визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років», при цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні, і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії для визначення розміру пенсії. Зазначає, що необхідною умовою для отримання права на призначення пенсії на підставі Закону №2262 є наявність календарної вислуги років. Вказує, що Законом №2262 чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається особами, які при звільненні з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати мають вислугу 25 календарних років і більше. Звертає увагу, що позивач звільнився зі служби 11 квітня 2017 року та для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб необхідно мати 23 календарних роки і більше, однак його вислуга в календарному обчисленні становить лише 17 років 00 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Крім того, зазначає що при розгляді цієї справи необхідно врахувати висновки, які викладені у постановах Верховного суду від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16а, від 27 лютого 2019 року у справі №295/6454/17, від 10 липня 2019 року у справі №299/509/15-а, від 25 липня 2019 року у справі №806/1402/16, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 28 жовтня 2019 року у справі №200/2857/19-а, від 17 червня 2020 року у справі №337/2595/17 та від 16 липня 2020 року у справі №200/9829/18-а. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби від 11 квітня 2017 року №77-ос прапорщика ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас за підпунктом а пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з закінченням строку контракту)…. виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення, без права носіння військової форми одягу (а.с.10).

Цим наказом визначено вислугу років військової служби позивача станом на 11 квітня 2017 року: календарна 17 років 00 місяців 02 дні, пільгова 08 років 00 місяців 12 днів, загальна 25 років 00 місяців 14 днів.

Листом від 09 листопада 2021 року №115/В-14291-8413 Адміністрація ДПС України, у відповідь на заяву щодо підготовки та надсилання до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, повідомила позивача про відсутність підстав для прийняття заяви про призначення пенсії за вислугу років та надання доручення ІНФОРМАЦІЯ_1 про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених пунктом а статті 12 Закону №2262-ХІІ та їх надсилання до відповідного органу ПФУ з огляду на те, що станом на 11 квітня 2017 року вислуга років позивача на військовій службі у календарному обчисленні становить лише 17 років 00 місяців 02 дні, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом а статті 12 Закону № 2262-ХІІ (а.с.11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ, оскільки з урахуванням норм Порядку №393 на момент його звільнення вислуга років складала 25 років 00 місяців 14 днів, стаж необхідний для підготовки та направлення документів для призначення пенсії, а тому наявні правові підстави для визнання протиправними дій Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ та зобов`язання відповідача оформити та направити до ГУ ПФУ у Волинській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України Про Державну прикордонну службу України від 03 квітня 2003 року №661-IV до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Ч.2 ст.25 Закону №661-IV передбачає, що пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

За змістом п.в ч.1 ст.1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон №2262-ХІІ) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Відповідно до п.а ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж, з статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Згідно з ч.4 ст.17 цього Закону при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Ст.17-1 вищевказаного Закону передбачає, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі -Постанова № 393).

За змістом п.1 Постанови №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, військова служба в Державній прикордонній службі.

Відповідно до п.в п.3 Постанови №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяці: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Таким чином, особам, які проходили військову службу в підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України, вислуга років, що дає право для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-XII обчислюється на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяця.

Зі змісту вказаної Постанови вбачається, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується пільговий стаж роботи на встановлених цим Порядком посадах, а пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

Таким чином, положення усіх зазначених вище нормативно-правових актів не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги та не встановлюють те, що вислугу років у пільговому обрахуванні не можуть зараховувати до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.

З аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку, що як Законом № 2262-ХІІ, так і Постановою №393 не визначено та не передбачено таких понять як пільгове обчислення вислуги років, пільгова пенсія, пільгова вислуга років або загальна вислуга років.

Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.

Стаття 17-1 Закону № 2262-ХІІ також регулює питання обчислення саме вислуги років, однак за наявності у конкретної особи певних умов при проходженні служби, які обумовлюють застосування пільг при призначенні пенсії згідно з Законом №2262-ХІІ.

Разом з тим, згідно з Постановою № 393 пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією Постановою умовам (конкретні умови передбачають застосування певної кратності).

Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу підрозділах Державної прикордонної служби та 11 квітня 2017 року його було звільнено в запас за п.«а» ч.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

З витягу з наказу №77-ос від 11 квітня 2017 року вбачається, що вислуга років станом на 11 квітня 2017 року становить: календарна 17 років 00 місяців 02 дні, пільгова 08 років 00 місяців 12 днів, загальна 25 років 00 місяців 14 днів (а.с.10).

Колегія суддів зазначає, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, однак у нього наявний відповідний пільговий стаж і загальна вислуга складає 25 років 00 місяців 14 днів, тобто більше 23 років.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що при розгляді цієї справи необхідно врахувати висновки, які викладені у постановах Верховного суду від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16а, від 27 лютого 2019 року у справі №295/6454/17, від 10 липня 2019 року у справі №299/509/15-а, від 25 липня 2019 року у справі №806/1402/16, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 28 жовтня 2019 року у справі №200/2857/19-а, від 17 червня 2020 року у справі №337/2595/17 та від 16 липня 2020 року у справі №200/9829/18-а, оскільки Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Також Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, від 27 липня 2022 року №766/4549/17 дійшов висновку про те, що передбачена Постановою №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що вислуга років позивача, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 25 років 00 місяців 14 днів, а тому позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Згідно зі ст.10 Закону № 2262-ХІІ призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду.

Стаття 48 Закону № 2262-ХІІ передбачає, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ регулюються «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до п.1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справі України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п.12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформляється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

У свою чергу, рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб приймають органи Пенсійного фонду України (статті 49 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб).

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Разом з тим, на відповідача, у випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії відповідно до вказаного Закону, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Адміністрація ДПС України не уповноважена приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов`язана лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України, оскільки саме органи Пенсійного фонду України приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у порушення вимог пункту 12 Порядку №3-1 відповідачем не здійснено оформлення всіх необхідних документів про призначення пенсії позивачу та подання їх у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії, окрім того, позивача з ними не ознайомлено, і не надіслано їх до відповідних органів для прийняття відповідного рішення, а фактично відмовлено позивачу у призначенні пенсії з посиланням на відсутність у останнього календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років.

Оскільки оцінка наявності (відсутності) права у позивача на зазначений вид пенсії могла бути надана лише органом, який призначає пенсії на підставі документів, в направленні яких відповідачем фактично відмовлено, тому у спірних правовідносинах відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень та по суті вирішив за орган, який призначає пенсію, факт відсутності у позивача права на призначення пенсії, а відтак, і відсутності необхідності в направленні документів.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач набув право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, а тому дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ є протиправними, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача оформити та направити до ГУ ПФУ у Волинській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року у справі №140/1646/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року.