Справа № 640/13405/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» до Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 27.04.2021 № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю документального підтвердження перевезення придбаного позивачем у контрагентів товару, які не мали можливості здійснювати господарську діяльність, отримання складських послуг позивачем не підтверджено, а видаткові накладні мають ознаки дефектності.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що при складенні акта перевірки та при розгляді заперечень відповідачем не у повному обсязі було досліджено обставини господарських операцій позивача з його контрагентами, а висновки контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях, які жодним чином не підтверджені та недоведені, при цьому, реальність господарських операцій з ТОВ «Лейкерс Партнер» та ТОВ «Торговий Дім Берегея» в повній мірі підтверджується наданими під час документальної перевірки документами, завіреними належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

В апеляційній скарзі відповідач просив здійснювати апеляційний розгляд справи за участі його представника у судовому засіданні.

Суд звертає увагу, що в даному випадку, безпосередня участь сторін у судовому засіданні, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин.

Частиною 2 ст.311 КАС України визначено, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, ухвалене в порядку спрощеного провадження, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для здійснення розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін, а тому клопотання скаржника задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами контролюючого органу в період з 26.02.2021 по 19.03.2021 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Укртрансзв`язок», за результатами якої складено акт від 26.03.2021 №23529/Ж5/26-15-07-01-05/37401452 (а.с.23-80 т.1), в якому зафіксовано наступні порушення:

- п.44.1, 44.6 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 1487024 грн., у тому числі за І квартал 2019 року у сумі 650752 грн, за півріччя 2019 року у сумі 991273 грн, за 3 квартали 2019 року 1002677 грн, за 2019 рік у сумі 1002677 грн, за 3 квартали 2020 року у сумі 484345 грн;

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього у сумі 2333190 грн, в т.ч. за січень 2019 року у сумі 117601 грн, за березень 2019 року у сумі 616447 грн, за квітень 2019 року у сумі 163911 грн, за травень 2019 року у сумі 299948 грн, за червень 2019 року у сумі 78408 грн, за липень 2019 року у сумі 12672 грн, за серпень 2020 року у сумі 1044203 грн;

- пп.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено несвоєчасне подання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску за березень 2014 року та червень 2015 року;

- п.1 та п.2 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в результаті чого встановлено порушення порядку щодо правильності нарахування та своєчасності перерахування єдиного соціального внеску що перевірявся, на загальну суму 3645,54 грн;

- п.63.3 ст.63 ПК України та р.8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, товариство не подало повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

За наслідками розгляду поданих позивачем заперечень на вказаний акт перевірки (а.с.97-127 т.1), рішенням ГУ ДПС у м.Києві від 23.04.2021 №805/і/26-1507-01-05 (а.с.128-135 т.1) заперечення задоволено частково, пункти 1 та 2 висновків акта перевірки викладено в наступній редакції:

- п.44.1, 44.6 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, всього у сумі 351925 грн, у тому числі за півріччя 2019 року у сумі 340520 грн, за 3 квартали 2019 року у сумі 351925 грн., за 2019 рік - 351925 грн;

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього у сумі 391028 грн, у тому числі за травень 2019 року у сумі 299948 грн, за червень 2019 року у сумі 78408 грн, за липень 2019 року у сумі 12672 грн.

На підставі наведеного акту перевірки та рішення про розгляд заперечень, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 27.04.2021:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 439906,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 351925,00 грн та за штрафними санкціями - 87981,00 грн (а.с.136-138 т.1);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму - 488785,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 391028,00 грн та за штрафними санкціями - 97757,00 (а.с.140-142 т.1).

Вважаючи наведені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.

В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З акту перевірки позивача та рішення за наслідками розгляду заперечень вбачається, що висновки контролюючого органу про порушення товариством вимог податкового законодавства ґрунтуються на не підтвердженні господарських операцій між позивачем та ТОВ «Лейкерс Партнер» і ТОВ «Торговий Дім Берегея».

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (покупець) мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Лейкерс Партнер» (постачальник), за результатами яких було складено видаткові накладні №102 від 04.07.2019 на загальну суму 44058,33 грн, в тому числі ПДВ - 7343,04 грн на №103 від 04.07.2019 на загальну суму 31973,02 грн, в тому числі ПДВ - 5328,84 грн (а.с.183-184 т.1).

За вказаними накладними позивачем придбавались болти, гвинти, електроди, металорукави, муфти, резистори, скобки, труби ПВХ, вогнезахисні суміші, мінераловата тощо.

З акту перевірки позивача вбачається, що відповідні господарські операції відбувались на підставі договору №2019/07-01 від 01.07.2019, оплату за поставлений товар було в повному обсязі проведено 17.09.2019 відповідно до платіжного доручення №903 та заборгованість відсутня. В бухгалтерському обліку відображені належним чином на загальну суму 76031,35 грн (а.с.31 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що придбані у ТОВ «Лейкерс Партнер» товари були використані позивачем в рамках власної господарської діяльності під час виконання будівельно-монтажних робіт за договором підряду, укладеним з ТОВ «Спецбуд-Моноліт» від 23.01.2019 №ПП-230119-ПР, що підтверджується підписаними сторонами графіком виконання робіт, відомістю обсягів робіт, договірною ціною (яка містить перелік використаних товарів), актом огляду від 16.01.2020 №1 (а.с.153-182 т.1).

Також, між ТОВ «Укртрансзв`язок» (покупець) та ТОВ «Торговий Дім Берегея» (продавець) укладено договір №2019-17 від 02.05.2019 з постачання обладнання та матеріалів (а.с.151 т.1).

В рамках виконання вказаного договору позивачу було поставлено товар відповідно до видаткових накладних від 02.05.2019 №22, №23, №24, від 03.05.2019 №29, 30, 31, від 09.05.2019 №33, від 15.05.2019 №38, №39, від 20.06.2019 №76, від 24.06.2019 №80 на загальну суму 2270134,86 грн, в томі числі ПДВ - 378355,82 грн (а.с.198, 228 т.1, а.с.7, 34, 62, 92, 117, 147, 173, 217, 227 т.2).

За вказаними видатковими накладними позивачу поставлялось обладнання та матеріали, а саме: рейки, акумуляторні батареї, бар`єри іскрозахисні, блоки мовних повідомлень, автоматичні вимикачі, з`єднувачі, гучномовці, кабелі, стяжки, клеми, комутатори, модулі, наконечники, перемикачі, розетки, саморізи, фіксатори, хомути, труби, муфти, короби, дюбелі, електроди тощо.

Відповідно до даних перевірки, що відображені в акті від 26.03.2021 №23529/Ж5/26-15-07-01-05/37401452 оплата за поставлений товар здійснена позивачем у безготівковій формі, а саме: 22.05.2019 на суму 300000,00 грн, 28.05.2019 - 400000,00 грн, 06.06.2019 - 400000,00 грн, 24.06.2019 - 400000,00 грн, 01.07.2019 - 299687,29, 30.07.2019 - 470447,57 грн. В бухгалтерському обліку позивача вказані господарські операції відображені на всю суму - 2270134,86, заборгованість відсутня (а.с.39-40 т.1).

Використання позивачем придбаного у ТОВ «Торговий Дім Берегея» у власній господарській діяльності із отриманням відповідного прибутку здійснено в рамках виконання договорів, укладених з ПрАТ «Укргідроенерго» від 21.09.2018 №516У/2018 (а.с.75-92 т.3), від 03.04.2018 №137У/2018 (а.с.54-69 т.4), з Державною організацією «Комбінат «Зірка» від 11.04.2019 №04-04/2019 (а.с.200-203 т.3), з АТ «Укртрансгаз» від 16.01.2019 № (а.с.141-153 т.4), від 15.01.2019 № (а.с.11-23 т.5), від 16.01.2019 № (а.с.57-69 т.5) щодо надання відповідних робіт з встановлення систем аварійної сигналізації, облаштування систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення у разі їх виникнення, що підтверджується відповідними довідками про вартість виконаних робіт та витрати, актами приймання виконаних робіт, підсумковими відомостями ресурсів, розрахунками загальновиробничих витрат, актами змонтованого обладнання, актами вартості устаткування, розрахунками прибутку, пояснювальними записками, об`єктними кошторисами, специфікаціями, календарними графіками, актами приймання-передачі, відомостями обсягів робіт тощо (а.с.185-197, 199-227, 229-249 т.1, а.с.1-6, 8-33, 35-61, 63-91, 93-116, 118-146, 148-172, 174-216, 217а-226, 228-232 т.2, 93-199, 204-212, 214-250 т.3, а.с.1-52, 70-139, 154-172, 184-250 т.4, а.с.1-9, 24-56, 70-109 т.5).

Виконання зазначених робіт відповідає видам господарської діяльності позивача, який є ліцензованим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на будівництво об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, ліцензія від 31.10.2018 №64-Л (а.с.149-50 т.1), в тому числі монтаж внутрішніх і зовнішніх засобів автоматизації, зв`язку, сигналізації, інформаційних мереж, інженерних споруд.

При цьому, будь-яких порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Лейкерс Партнер» і ТОВ «Торговий Дім Берегея» у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій з ТОВ «Лейкерс Партнер» і ТОВ «Торговий Дім Берегея» первинними документами, у відповідності до вимог п.44.1 ст.44 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подані позивачем докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися та є економічно виправданими, здійснювалися в межах господарської діяльності позивача, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Посилання контролюючого органу на можливі порушення вимог податкового законодавства контрагентами позивача в жодному разі не може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеними з ними договорами.

Твердження контролюючого органу про відсутність в оренді або власності у контрагентів позивача власних основних засобів (складських приміщень, транспортних засобів тощо) не може свідчити про неможливість здійснення ними господарських операцій з реалізації товарно-матеріальних цінностей в якості посередника, при цьому така відповідна продукція могла бути придбана у юридичних та фізичних осіб, які не є платниками ПДВ, а тому колегія суддів відхиляє доводи відповідача про не підтвердження придбання ними відповідних товарів за результатами аналізу ЄРПН.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної можливості здійснення господарської діяльності, адже комерційна діяльність не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо, або виконувати посередницькі функції при здійсненні операцій з купівлі продажу товарів (робіт/послуг).

Факт здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Лейкерс Партнер» і ТОВ «Торговий Дім Берегея» та використання придбаних товарів у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку підтверджується наявними матеріалами справи.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Щодо посилань контролюючого органу про відсутність товарно-транспортних накладних щодо перевезення придбаного позивачем товару, то наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, товарно-транспортні накладні не належать до первинних бухгалтерських документів у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому їх не подання до контролюючого органу, чи помилки в їх оформленні, не може вважатись належною підставою для висновків про нереальність господарських операцій.

Разом з тим, а користуванні (власності/оренді) позивача наявні легкові транспортні засоби, зокрема, Suzuki New SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_2 , Fiat Tipo д.н.з НОМЕР_3 , які використовувались позивачем для перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей за власний рахунок із використанням власних паливно-мастильних матеріалів, що підтверджується відповідними видатковими накладними, актами списання бензину, подорожніми листами службових легкових автомобілів (а.с.9-64 т.3).

Апелянт стверджує, що перевезення придбаних позивачем у ТОВ «Лейкерс Партнер» і ТОВ «Торговий Дім Берегея» товарів легковими автомобілями неможливо, оскільки відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні для перевезення нормальних за масою і габаритами металів і металовиробів застосовуються автомобілі (автопоїзди) з бортовою платформою.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що можливе порушення позивачем Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не є однозначним свідченням неможливості фактичного транспортування придбаних товарно-матеріальних цінностей, беручи до уваги, що вказані товари були використані товариством у власній господарській діяльності.

Відсутність інформації про місце розвантаження, або орендованих ТОВ «Укртрансзв`язок» складських приміщень для зберігання придбаного товару також жодним чином не свідчить про фіктивність господарських операцій, оскільки відповідні товари підлягали використанню безпосередньо у місцях виконання позивачем робіт встановлення систем аварійної сигналізації, облаштування систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення у разі їх виникнення і відповідачем не перевірялась можливість зберігання відповідних ТМЦ безпосередньо на об`єктах будівництва.

Суд звертає увагу, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Зазначена позиція була неодноразово висвітлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема у постанові від 18.03.2020 у справі №826/18952/14.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак, не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності не відбувалося отримання (постачання) платником податків товарів (роботи, послуг) по господарським операціям з його контрагентами.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Втім відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників (контрагентів), зокрема, вироку по кримінальній справі щодо вказаних контрагентів позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача з такими контрагентами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 23.07.2020, який має бути врахований судом при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо фіктивність відповідних господарських операцій, належним чином підтверджених.

Здійснення господарської діяльності контрагентами, не може мати наслідків для товариства, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Жодних доказів на підтвердження того, що позивач або його контрагенти не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, матеріали справи не містять, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, зворотного не доведено.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності реального вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а твердження податкового органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій спростовано наявними матеріалами справи.

Порушення контрагентами правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагенту за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.10.2018 у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 у справі №822/6302/15.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем в повному обсязі підтверджено фактичне придбання товарі у ТОВ «Лейкерс Партнер» і ТОВ «Торговий Дім Берегея», рух коштів та матеріальних цінностей, зміна майнового стану сторін укладених правочинів, відповідність господарських операцій вимогам законодавства та наявність ділової мети таких господарських взаємовідносин, а тому висновки контролюючого органу про фіктивність таких господарських операцій та неможливість відображення їх результатів у бухгалтерському та податковому обліку позивача є безпідставним та таким, що ґрунтується виключно на припущеннях.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Лейкерс Партнер» і ТОВ «Торговий Дім Берегея» фактично відбулись, мали наслідком зміни в майновому стані сторін правочину, спричинили підстави для відображення таких операцій в бухгалтерському та податковому обліку, а тому позивач правомірно сформував по вказаним господарським операціям податковий кредит та сформував валові витрати.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain» пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 30 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

Л.В.Бєлова