Справа № 260/1898/22
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2022 року м. Ужгород№ 260/1898/22
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиплати нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсійних виплат в розмірі 240 254,00 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача нараховану, але не виплачену заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 240 254,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 у справі № 260/3115/21 пенсійним органом проведено перерахунок пенсії з 01.10.2020, однак виплату нарахованої пенсії за вказаний період не здійснено.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву згідно якого, відповідач не погоджується з позовними вимогами з огляду на те, що різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за минулий час з 01.10.2020 по 31.01.2022 становить 240 254,00 грн. облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ч.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII призначена і виплачується пенсія у зв`язку із втратою годувальника на неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за померлим чоловіком ОСОБА_3 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 260/3115/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо обмеження пенсії її максимальним розміром при здійсненні перерахунку пенсій ОСОБА_2 , по втраті годувальника з 01.10.2020р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 , у розмірі 60% від суми заробітної плати померлого батька ОСОБА_3 , відповідно до довідки про розмір заробітної плати Закарпатської обласної прокуратури №269-вих.2020 від 28.12.2020р., без застосування обмежень її максимального розміру, з врахуванням раніше виплачених сум.

Відповідачем на адресу позивача було надіслано лист від 18.01.2022 року за № 0700-0305-8/1881, в якому зазначено, що ГУ ПФУ в Закарпатській області виконало рішення суду № 260/3115/21 від 25.08.2021 року. Зокрема з 01.10.2020 року проведено перерахунок пенсії у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничним розміром, на підставі довідки Закарпатської обласної прокуратури від 28.12.2020 року № 269-вих.2020. В результаті проведеного перерахунку, розмір пенсії з 01.10.2020 року становить 33106,50 грн. Різниця в пенсії за період з 01.10.2020 р. по 31.01.2022 р. в сумі 240254,00 грн., облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсійних виплат в розмірі 240 254,00 грн., позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судом, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 260/3115/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 , у розмірі 60% від суми заробітної плати померлого батька ОСОБА_3 , відповідно до довідки про розмір заробітної плати Закарпатської обласної прокуратури №269-вих.2020 від 28.12.2020р., без застосування обмежень її максимального розміру, з врахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 260/3115/21, зокрема, право ОСОБА_2 на перерахунок з 01 жовтня 2020 року пенсії на підставі довідки Закарпатської обласної прокуратури №269-вих.2020 від 28.12.2020р., не підлягають доказуванню у цій справі.

ГУ ПФУ в Закарпатській області на виконання рішення суду у справі № 260/3115/21 здійснено перерахунок пенсії з 01.10.2020 р., підсумок пенсії склав 33106,50 грн.

Різниця в пенсії за період з 01.10.2020 р. по 31.01.2022 р. становить 240254,00 грн.

Листом від 18.01.2022 року за № 0700-0305-8/1881, ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило позивача, що вказана різниця в пенсії облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

Разом з тим, доказів відсутності належного фінансування для виплати нарахованої суми пенсії, як і доказів фактичної виплати вказаної суми відповідачем не надано.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою.

Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства".

Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

ЄСПЛ у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності «правомірних очікувань», у розумінні практики ЄСПЛ, є достатні законні підстави.

Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - це очікування можливості здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.

Суд вважає, що позивач також мала законні (правомірні) очікування на своєчасну та в повному обсязі виплату належних їй коштів на виконання рішення суду, зокрема й на виплату нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсійних виплат, що виникла з вини ГУ ПФУ в Закарпатській області.

У справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Отже, суд вважає, що гарантовані законом виплати неможливо поставити в залежність від видатків бюджету, а тому невиплата пенсії в повному обсязі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право мирно володіти своїм майном.

За таких обставин, обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсійних виплат в розмірі 240 254,00 грн. та стягнути на користь позивача нараховану, але не виплачену заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 240 254,00 грн.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заборгованості з пенсійних виплат в розмірі 240 254,00 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 240 254,00 грн. (двісті сорок тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П.Микуляк