Справа № 240/16588/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16588/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Г.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

26 серпня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ НП в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 31.10.2017;

- зобов`язати ГУ НП в Житомирській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 31.10.2017.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач відзначив про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період, оскільки п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, в редакції, яка діяла в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, не містив таку категорію осіб, як поліцейські, грошове забезпечення яких підлягає індексації.

Так, на переконання апелянта, лише 18.10.2017 Порядок №1075 було доповнено відповідним абзацом та відзначено таку категорію осіб, як поліцейські, і тому нарахування та виплата позивачу індексації проводилась за період із листопада 2017 року по листопад 2019 року.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив службу у Національній поліції України.

15.03.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації стосовно розміру посадового окладу та сум виплаченої індексації за період з 07.11.2015 до 31.10.2017.

Листом від 15.04.2021 №Н-52/29/105/04-2021 відповідач надав довідку про розмір посадового окладу позивача та суми нарахованої індексації за період з 07.11.2015 року по 31.05.2019 року, з якої вбачається, що індексації грошового забезпечення за період проходження позивачем служби в ГУНП в Житомирській області з 07.11.2015 по 31.10.2017 не нараховувалась.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та несплати індексації грошового забезпечення за період часу з 07.11.2015 до 31.10.2017, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зауважив, що виплата індексації охоплюється поняттям грошового забезпечення та безпосередньо стосується оплати праці, для захисту якої державою забезпечуються посилені гарантії.

На переконання суду першої інстанції, факт відсутності в матеріалах справи інформації про нарахування та виплату позивачу відповідних сум індексації грошового забезпечення у період з 07.11.2015 по 31.10.2017 є підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, надаючи оцінку спірним правовідносинам, відзначає наступне.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.5 ст.94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII).

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення) (ч. ч. 1, 5 статті 2 Закону № 1282-ХІІ). Підприємства, установи та організації, що фінансуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Абзацом 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Проведення індексації здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Отже, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі-Порядок №1078).

Відповідно до абз. 5 п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017р. №782 внесено зміни до вказаного пункту Порядку №1078, доповнивши абз.5 після слова «військовослужбовців» словом, «поліцейських».

Обгрунтовуючи власну позицію, відповідач відзначає про правомірність не здійснення індексації грошового забезпечення позивачу до 18.10.2017 р., оскільки Порядком №1078 не було передбачено проведення індексації саме поліцейським.

В даному випадку, судова колегія в розрізі здійсненого аналізу норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, відхиляє дане твердження відповідача, оскільки індексація грошового забезпечення прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020р. у справі № 2140/1763/18; від 21.01.2021 р. у справі №160/35/20.

Виплата індексації охоплюється поняттям грошового забезпечення та безпосередньо стосується оплати праці, для захисту якої державою забезпечуються посилені гарантії.

Отже, оскільки виплата індексації пов`язана з виплатою самого грошового забезпечення поліцейського, і повинна була здійснюватись у відповідних розмірах постійно разом з основною виплатою, ця гарантія оплати праці державою в повній мірі дотримана не була.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня інформація про нарахування та виплату позивачу відповідних сум індексації грошового забезпечення у період з 07.11.2015 по 31.10.2017, при цьому, відповідач не обґрунтував правомірність дій щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати позивачу відповідних сум індексації грошового забезпечення у згаданий період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог позивача та наявності підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Водночас, як вбачається з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, від 17.09.2020 у справі №420/1207/19, суд не повинен підміняти уповноважений орган, самостійно розраховуючи розмір індексації, розрахунок розміру індексації є компетенцією відповідача як органу, де позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення, оскільки саме на нього покладений обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.