Справа № 380/4491/22
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4491/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку стажу у потрійному розмірі за час перебування у засланні та у відмові у підвищенні призначеної батькові позивача пенсії на 50% як реабілітованій особі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування часу заслання батька позивача ОСОБА_2 у потрійному розмірі до стажу відповідно до вимог статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення та провести підвищення призначеної пенсії на 50% згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення (підвищення пенсій деяким категоріям громадян) як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, а згодом на підставі пункту 3 Закону української РСР від 17.04.1991 Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, отримала статус реабілітованої (довідка Інформаційного бюро МВС України УМВ у Львівській області від 13.07.1993 №4/5-24700-Л).

Ухвалою від 28.02.2022 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений суддею строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 20.06.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 31.08.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позов обґрунтований тим, що позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства та отримує пенсію по втраті годувальника (50% пенсії матері та 50% пенсії батька, які вони мали на час смерті). Батько позивача мав статус реабілітованої особи на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", а тому його стаж за час перебування в засланні необхідно обраховувати у потрійному розмірі. З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії його батька, яка, відповідно, впливає на розмір його власної пенсії. Проте, відповідач у здійсненні вказаного перерахунку відмовив, мотивуючи це тим, що йому виплачується надбавка до пенсії, як члену сім`ї реабілітованого. Також позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у підвищенні призначеної його батьку пенсії на 50% на підставі статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як репресованій особі, яка в подальшому реабілітована.

04.07.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечив повністю. Вважає, що пенсійне забезпечення позивачу нараховується та виплачується у відповідності до чинного законодавства. Посилається на те, що підстави для проведення перерахунку стажу позивача відсутні.

Представник відповідача вказує на те, що зарахування стажу у потрійному розмірі здійснюється лише тим репресованим, які перебували під вартою, відбували покарання у місцях позбавлення волі, а також перебували на примусовому лікуванні. Враховуючи те, що батько позивача був виселений з сім`єю на спецпоселення з конфіскацією майна, то підстави для обчислення йому стажу у пільговому розмірі відсутні.

Також зазначає, що батьку позивача нараховувалась надбавка як члену сім`ї реабілітованого, якого примусово переселено відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

18.07.2022 від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, які обґрунтовані тим, що відповідач неправильно трактує норму статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, у потрійному розмірі реабілітованим особам, окрім іншого, зараховується час перебування у засланні. Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спец поселення. Відтак, батько позивача як репресована особа, яка перебувала у засланні, має право на пільгове обчислення стажу.

Також позивач наголошує на тому, що його батько був репресованою особою, а не членом сім`ї репресованого, як стверджує відповідач. Крім того, стверджує про дотримання ним строку звернення до суду з цим позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач є громадянином України та перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію у разі втрати годувальника як інвалід ІІІ групи з дитинства.

Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 24.04.1971 батьками позивача є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з довідки №4/5-247000-Л від 13.07.1993 батько позивача ОСОБА_2 (1932 р.н.) 21.10.1947 за рішенням особливої наради при МДБ СРСР виселений із села Більче (Меденицького) Миколаївського району Львівської області на спецпоселення з конфіскацією майна в Пермську область, з якого звільнений 20.02.1960.

Позивач 01.09.2021 звернувся із заявою до відповідача про перерахунок стажу його померлого батька відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" у потрійному розмірі, а також встановлення йому підвищення призначеної пенсії на 50% на підставі статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як репресованій особі, яка в подальшому реабілітована.

Відповідач листом від 30.09.2021 №13908-13070/Л-52/8-1300/21 повідомив, що підстави для перерахунку пенсії померлого батька відсутні, оскільки той перебував на спецпоселенні, а обрахунку у потрійному розмірі підлягає лише час тримання під вартою, відбування покарання у місцях позбавлення волі та примусового лікування. Крім того, батьку позивача призначено надбавку, як члену сім`ї реабілітованого, якого було переселено.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, відповідач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень,не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Статею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія по втраті годувальника призначається, зокрема дітям померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Частиною 1 статті 37 вказаного Закону України передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається у розмірі: на одного працездатного члена сім`ї 50% пенсії за віком померлого годувальника.

Дітям-сиротам пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається у розмірах, визначених частиною 1 вказаної статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.

Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника залежить від того, який розмір пенсії за віком нарахованої годувальнику, з якого обчислюють розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника. А це, своєю чергою, залежить від того, який заробіток і страховий стаж мав годувальник.

Суд встановив, що позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства та з 2011 року отримує пенсію по втраті годувальника (50% пенсії матері та 50% пенсії батька, які вони мали на час смерті). А відтак, перерахунок пенсії батька позивача безпосередньо вплине на розмір пенсії позивача.

Оцінюючи підстави позову та відзиву, з`ясуванню підлягає наявність чи відсутність підстав для виплати батьку позивачау, як репресованій особі, яку у подальшому реабілітовано, підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та зарахування часу виселення на спецпоселення у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій відповідно до статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія згаданої статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом СРСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною 3 згідно із Законом №2353-12 від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні". Зміни набули чинності 05.05.2018.

Закон №2325 зняв обмеження з переліку реабілітованих осіб, які, зокрема мають право на підвищення в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно із пунктом г статті 77 Закону №1788-XII та на перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону №1788-XII.

Вказані обставини стали підставою для надання ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-ХІІ.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено "поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей".

Згідно з підпунктом 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Суд встановив, що згідно з довідкою Управління внутрішніх справ України у Львівській області №4/5-24700-Л від 13.07.1993 батько позивача визнаний реабілітованою особою та має право на пільги і компенсації встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Отже, батько позивача є репресованою особою, яку реабілітовано, а відтак, пенсія такого підлягає підвищенню відповідно до вимог пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту листа відповідача від 30.09.2021 №13908-13070/Л-52/8-1300/21 з`ясовано, що батьку позивача нараховується надбавка як члену сім`ї репресованого, якого було примусово переселено (25 процентів мінімальної пенсії за віком).

Оскільки з 05.05.2018 Законом №962-ХІІ розширено коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962, у тому числі і до позивача, право на перерахунок підвищення до пенсії виникло з 05.05.2018.

З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії батька позивача та невиплати йому підвищення пенсії як репресованій особі у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, підлягають задоволенню.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи відповідно до вимог статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

Суд встановив, що батька позивача примусово виселили на спецпоселення з конфіскацією майна, тобто відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення трудових пенсій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу батька позивача із врахуванням часу перебування у засланні як репресованій особі, яку у подальшому реабілітовано відповідно до вимог статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відтак позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок стажу батька позивача відповідно до вимог статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підлягає задоволенню.

Разом з тим, частиною 2 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019року у справі №819/1420/15).

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі №826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі №807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі №804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі №826/9457/18, від 22 листопада 2019року у справі №815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі №815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі №1340/4044/18, від 23червня 2020 року у справі №820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі №805/3147/16-а).

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).

Враховуючи викладене, для забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача здійснити з 05.05.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_2 як особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком та провести перерахунок стажу роботи відповідно до статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 із зарахуванням часу перебування у засланні за період з 21.10.1947 по 20.02.1960 до стажу роботи у потрійному розмірі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку підвищення пенсії ОСОБА_2 у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком та у проведенні перерахунку стажу роботи відповідно до статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 05.05.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_2 як особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком та провести перерахунок стажу роботи відповідно до статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 із зарахуванням часу перебування у засланні за період з 21.10.1947 по 20.02.1960 до стажу роботи у потрійному розмірі.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик