Справа № 300/2907/22
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2022 р. справа № 300/2907/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправною відмови відповідача щодо проведення перерахунку пенсії позивачу, яка призначена по інвалідності, відповідно до нової довідки про розмір грошового забезпечення Департаменту персоналу МВС України від 31.08.221 №22/6-5165 без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатності, з 01.12.2019, а також зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення Департаменту персоналу МВС України від 31.08.221 №226-5165 із врахуванням підвищення розміру прожиткового мінімуму і індексації пенсії, виходячи з відсоткового значення пенсії 80% без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатності, та здійснити виплату донарахованої частини пенсії в сумі 193001,75 грн без обмеження будь-яким строком одним платежем.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №300/3738/21 відповідачем здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 24.06.2021 №22/6-2912, виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 у справі №300/537/22 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії по інвалідності позивача з 01.12.2019 з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 31.08.2021 №22/6-5165, виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження будь-яким строком, з урахуванням проведених виплат.
Однак при перерахунку розміру пенсії відповідач обмежив максимальний розмір пенсії до десяти прожиткових мінімумів громадян. Позивач вважає, що відповідач протиправно здійснив обмеження максимального розміру пенсії в розмірі десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, що мало своїм наслідком порушення його права на пенсію у належному розмірі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від позивача на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшлавідповідь на відзив, згідно змісту якої позивач позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.
Суд, розглянувши адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності (а. с. 15).
Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, згідно рішення Івано-Франківського кружного адміністративного суду від 22.02.2021 у справі №300/3251/20, ОСОБА_1 видано довідку №22/6-5165 від 31.08.2021 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 у справі №300/537/22 позов задоволено частково.Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні з 01.12.2019 перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-5165 від 31.08.2021 про розмір грошового забезпечення.Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-5165 від 31.08.2021 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження будь-яким строком, з урахуванням проведених виплат.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2022у справі № 300/537/22 без змін.

Відповідно до перерахунку пенсії за пенсійною справою (МВС) основний розмір пенсії 80% грошового забезпечення становить 19 826,61 грн, з урахуванням надбавок 26 041,09 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії 20 270,00 грн (а. с. 26).

Позивач 04.07.2022 звернувся до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку пенсії (а. с. 19-20).

Листом від 08.07.2022 за №2524-2528/Г-02/8-0900/22 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до статті 43 Закону №2262 максимальний розмір пенсії з 1 січня 2022 не може перевищувати 19 340,00 грн. Враховуючи вище викладене, пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Підстави для перерахунку та виплати пенсії без урахування вимог статті 43 Закону №2262, виходячи із десяти прожиткових мінімумів, установлених на одну особу в розрахунку на місяць, відсутні, а тому немає будь-яких підстав у виплаті пенсії в розмірі більшому, ніж 19 340,00 грн (а. с. 21-23).

ОСОБА_1 11.07.2022 повторно звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії (а. с. 24-26).

В результаті розгляду вище зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про результати розгляду скарги від 15.07.2022 №2620-2641/Г-09/8-0900/22 та рішення про результати розгляду скарги від 15.07.2022 №2623-2640/Г-09-8-0900/22, якими позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії (а. с. 27-35).

Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, позивач звернувся до суду з даним а позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-XII ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон №2262-ХІІ.

Статтею 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону №2262-ХІІ, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

При цьому, стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 (з урахуванням змін, внесених Законами №911-VIII від 24.12.2015, №1774-VIII від 06.12.2016) (далі Закон №3668-VI) визначено, що максимальний розмір пенсії (...) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (...) законів України (...) «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», (...), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Закон №3668-VІ набрав чинності з 01.10.2011, як передбачено пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Внаслідок прийняття Закону №3668-VI частину 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ викладено у такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 частину 5 статті 43 Закону №2262-ХІІ доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Воднораз, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 частина 7 статті 43 Закону №2262-ХІ є нечинною.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Крім того, суд враховує, що положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ в цілому визнано неконституційним з 20.12.2016, що в свою чергу вказує на відсутність цієї норми у Законі №2262-ХІІ, а отже зміни, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Отже внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії, призначеної відповідно доЗакону №2262-ХІІ, максимальним розміром.

Даного висновку суд дійшов з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 16.10.2018 по справі № 22/16882/17, від 31.01.2019 по справі № 638/6363/17 та від 12.03.2019 по справі № 522/3049/17.

При цьому, зазначені висновки суду відповідають висновкам, що наведені у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 по справі № 300/633/19.

Таким чином, з 20.12.2016, як дня прийняття рішення Конституційним Судом України, обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії по інвалідності максимальним розміром.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1-1Закону №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною 7 статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону №2262-XII.

Застосування положень Закону №3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично суперечить висновкам Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, яким встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України

Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 813/678/18 та 09.02.2021 у справі № 640/2500/18.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що виплата позивачеві пенсії в не повному розмірі є протиправною, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження з 01.12.2019 позивачу максимальним розміром пенсії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення Департаменту персоналу МВС України від 31.08.221 №226-5165, виходячи з відсоткового значення пенсії 80% без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатності, враховуючи висновки суду про протиправність дій відповідача, то така вимога є похідною та для повного захисту порушеного права позивача підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з урахуванням підвищення розміру прожиткового мінімумум та індексації без обмеження її максимальним розміром суд зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 5 КАС України захисту підлягають лише порушені права та інтереси особи.

Як слідує з наявного у матеріалах справи протоколу за пенсійною справою № від 07.07.2022 відповідач обмежив позивачу максимальним розміром суму пенсії з урахуванням включених до неї доплати та індексації. При цьому суд враховує, що відповідачем не проводився відповідний перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду у цій справі, то права позивача у цій частині відповідачем не порушені, а отже вимога про зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з урахуванням підвищення розміру прожиткового мінімумум та індексації без обмеження її максимальним розміром є передчасною та задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату донарахованої частини пенсії в сумі 193 001,75 грн, вказаної в розрахунку на доплату, без обмеження будь-яким строком, одним платежем, суд зазначає наступне.

З змісту позову та матеріалів справи встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 у справі №300/537/22, а саме невиплати перерахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 193 001,75 грн, яка включена до реєстру виплата за якими буде проведена при наявності фінансування з Держаного бюджету.

На думку суду спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 у справі №300/537/22.

Вирішуючи спір суд урахував, що відповідач визнає факт невиплати позивачу перерахованої пенсії. Водночас спірні правовідносини у цій справі стосуються невиплат сум пенсії, які виникли на підставі розрахунку при виконанні рішення суду у справі №300/537/22, що набрало законної сили.

Розрахунок відповідача підтверджує, що на виконання рішення суду про зобов`язання перерахувати з 01.12.2019 та виплатити пенсію позивачу було обчислено щомісячний розмір пенсії та відповідну загальну суму коштів, що має бути доплачена до вже виплачених сум коштів.

Водночас в силу частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частинами 2, 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, частина 1 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

У даному випадку спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень є виплата належних позивачу сум, інший спосіб виконання в спірних правовідносинах нормативно не визначений.

Окрім того примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині 1 статті 11 Закону №1404-VIII йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

КАС України передбачено правові норми які мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність спеціальних правових норм КАС України, направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Вказані висновки, узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у такій категорії справ, яка викладена у постановах від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 21.12.2020 у справі №440/1810/19 та ухвалі від 06.08.2021 у справі №640/3322/21.

У даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність підстав у задоволенні позову у цій частині.

Окрім того, позивач в прохальній частині адміністративного позову просить суд встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судового рішення.

Суд зазначає, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Правовою підставою для судового контролю є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним, а суд таких підстав не встановив.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався, оскільки останній звільнений від його сплати згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

А тому, враховуючи зазначене, підстави для стягнення судових витрат у вигляді судового збору відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України вІвано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) щодо обмеження з 01.12.2019 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії по інвалідності із врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення, премії, зазначених у довідці Департаменту персоналу МВС України №22/6-5165 від 31.08.2021 про розмір грошового забезпечення, виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 80% без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, з 01.12.2019 з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 31 серпня 2022 р.