Справа № 140/4270/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/4270/22 пров. № А/857/11055/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), треті особи ОСОБА_2 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про скасування постанов,-

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення 08.07.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 08.07.2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), треті особи ОСОБА_2 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про скасування постанов.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова відповідача №49945600 від 21.01.2022 про закінчення виконавчого провадження відносно позивача на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було винесена протиправно, у зв`язку із тим, що позивачем 13.01.2022 направлено відповідну заяву відповідачу та долучено копію позовної заяви від 13.01.2022 (подану до суду) про визнання виконавчого напису №590 від 06.03.2019 таким, що не підлягає виконанню. Вказаною заявою також підтверджено, що сума боргу по кредитному договору, на підставі якого видано цей виконавчий напис, сплачена основним боржником ОСОБА_2 у межах ВП № 49945600. Крім того, у заяві позивач просив зупинити будь-які дії в межах ВП № 67311895 до завершення розгляду у суді вказаного позову. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2022 у справі №161/664/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №590 від 06.03.2019 виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Згідно з п.5 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.7 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Вказує на те, що постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про витрати виконавчого провадження виведені в окремі виконавчі провадження. Відтак, 24.01.2022 головним державним виконавцем Біловою В.А. відкрито провадження № 68302314 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 45 776,25 грн та виконавче провадження №68302382 про стягнення з позивача на користь держави 169 грн витрат виконавчого провадження. Вважає, що дії головного державного виконавця Білової В.А. стосовно закінчення виконавчого провадження № 67311895 були передчасними та протиправними, оскільки остання чітко знала, що виконавчий напис № 590 від 06.03.2019 (на підставі якого відкрито вказане виконавче провадження), є предметом оскарження в судовій справі № 161/664/22.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання представника позивача про відкладення апеляційного розгляду справи, оскільки явка учасників справи не визнана судом обов`язковою і є можливість завершити розгляд справи на підставі наявних доказів про права і взаємовідносини сторін. Крім того, колегія суддів враховує скорочені строки розгляду даної категорії справ.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.08.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та дружиною позивача ОСОБА_2 укладено кредитний договір № VOZ0GA, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 20000 доларів США. У цей же день між ОСОБА_2 та AT КБ «Приватбанк» укладено іпотечний договір (а.с. 7-9). Поручителем за вказаним договором виступив ОСОБА_1 , якому на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2015 у справі № 161/3710/15-ц за позовом AT КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 постановлено стягнути з неї як основного боржника за вказаним кредитом заборгованість в сумі 12 046,28 доларів США (а.с.14-15).

27.01.2016 головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Біловою В.А. відкрито виконавче провадження №49945600 на підставі виконавчого листа № 161/3710/15-ц від 03.12.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 12 046,28 дол. США, що еквівалентно 189969,84 грн на курсом 15,77 грн станом на 15.01.2015 та судові витрати по справі 1899,70 грн (а.с. 138).

06.03.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №590 від 06.03.2019 про звернення стягнення на майно поручителя ОСОБА_1 по кредитному договору № VOZ0GA від 03.04.2008, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь AT КБ «Приватбанк» (а.с. 141).

29.10.2021 на підставі виконавчого напису №590 від 06.03.2019, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., головним державним виконавцем Біловою В.А. відкрито виконавче провадження № 67311895 про звернення стягнення з на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 : квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (який є майновим поручителем ОСОБА_2 ) на користь AT КБ «Приватбанк» . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задовільнити вимоги AT КБ «Приватбанк», у розмірі: заборгованість за кредитом - 6 496,11 доларів США; заборгованість за відсотками - 1804,54 долари США; комісія - 7771,69 грн доларів США, що всього становить 16 155 доларів CША 10 центів, що за курсом НБУ на 01.11.2018 року (один долар США 28, 118832 гривень) становить 454 272, 54 гри. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500, 00 грн. Всього, з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, становлять 457762, 54 грн. У пункті 3 постанови зазначено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 45 776,25 грн (а.с. 142)

У цей же день 29.10.2021 головним державним виконавцем винесено постанову ВП 67311895 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 45776, 25 грн та постанову ВП №67311895 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 89, 135).

10.01.2022 на адресу Другого відділу ДВС у місті Луцьку надійшла заява AT КБ «Приватбанк» про закриття ВП № 49945600, де боржником є ОСОБА_2 .. Того ж дня (10.01.2022) від AT КБ «Приватбанк» на адресу виконавчої служби надійшла заява про закриття ВП № 67311895, де боржником є ОСОБА_1 (а.с. 23, 24).

У вищевказаних заявах представник AT КБ «Приватбанк» повідомляв державного виконавця про повне погашення заборгованості по кредиту та просив закрити відповідні виконавчі провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

13.01.2022 представник позивача заявою повідомила державного виконавця про те, що виконавчий напис нотаріуса №590 від 06.03.2019, оскаржується ОСОБА_1 у судовому порядку, у зв`язку із чим була подана позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просила призупинити будь-які дії в межах ВП № 67311895 до завершення розгляду у суді поданого позову (а.с.26).

Головний державний виконавець Другого відділу ДВС Білова В.А., керуючись п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 21.01.2022 винесла постанову №67311895 про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , а 27.01.2022 постанову №49945600 про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 (а.с. 27, 28).

24.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68302314 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №67311895 від 29.10.2021. Цього ж дня винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68302382 з примусового виконання постанови №67311895 від 29.10.2021 про стягнення на користь держави витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 грн (а.с. 28, 29).

В подальшому, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2022 у справі №161/664/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №590 від 06.03.2019 виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 32-34).

12.05.2022 представник позивача направила начальнику Другого відділу ДВС у м. Луцьку скаргу на дії головного державного виконавця Білової В.А., у якій просила скасувати оскаржувані постанови (а.с.35-37).

Відповідач листом від 26.05.2022 №27304 повідомив представника позивача про відсутність законодавчо визначених підстав для скасування вищевказаних постанов (а.с.38).

Вважаючи оскаржувані постанови протиправними, представник позивача 10.06.2022 звернулася з позовом до суду та просить їх скасувати.

Пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи предмет спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строків звернення до суду з даним позовом, оскільки саме з отримання відповіді відповідача на скаргу позивача від 12.05.2022 про відмову в скасуванні оскаржуваних постанов у нього виникло право на звернення до суду із даним позовом. Лист-відповідь на скаргу було отримано представником позивача 01.06.2022, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти (а.с. 41), а позовну заяву до суду подано 10.06.2022, тобто у десятиденний строк встановлений ст.287 КАС України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016 (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами абзацу другого частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ, частини четвертої статті 27 №1404-VIII визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до пунктів 1-10 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Частиною 2 статті 39 передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа передбачені у статті 40 Закону №1404-VІІІ.

Зокрема, згідно з частиною 1-3 вказаної статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з позовної заяви, на думку позивача, постанова Головного державного виконавця Другого відділу ДВС Білової В.А. №67311895 від 21.01.2022 про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесена передчасно та протиправно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який з такими доводами позивача не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2022 представник стягувача AT КБ «Приватбанк» на адресу виконавчої служби направив заяву про закриття ВП № 67311895 у якому боржником є ОСОБА_1 . При цьому, представник банку просив закрити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним погашенням заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. А частиною 2 статті 39 становлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є обов`язком, а не правом виконавця.

Державний виконавець не вправі самостійно трактувати норми законодавства та виносити постанову про закінчення виконавчого провадження чи про зупинення виконавчих дій з підстав, не визначених Законом.

Отже, державний виконавець Другого відділу ДВС у м. Луцьку Білова В.А. на підставі заяви стягувача від 10.01.2022 правомірно винесла постанову від 21.01.2021 про закінчення виконавчого провадження №67311895, припинила чинність арешту майна боржника ОСОБА_1 та скасувала інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 28).

Суд звертає увагу на ту обставину, що не зважаючи на повідомлення позивачем відповідача про оскарження в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса №590 від 06.03.2019, у державного виконавця не було жодних правових підстав для зупинення виконавчих дій на підставі частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, перелік випадків (підстав) за наявності яких виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій (пункти 1-16 частини 1 статті 34 Закону №1404-VIII) є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Подання позову до суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є правовою підставою для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Водночас, судом не зупинялось стягнення на підставі вказаного виконавчого документа.

Тому, виходячи із вищевказаних норм чинного законодавства, державний виконавець не мала правових підстав для винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 67311895.

Таким чином, за наявності заяви стягувача AT КБ «Приватбанк» про закриття виконавчого провадження ВП № 67311895 відносно боржника на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII у зв`язку із повним погашенням заборгованості по кредиту та відсутності законодавчо-визначених підстав (передбачених у частині першій статті 34 Закону України №1404-VIII) для зупинення вчинення виконавчих дій, державний виконавець Другого ВДВС у м. Луцьку Білова В.А. правомірно винесла постанову про закінчення ВП №67311895 у якому боржником є ОСОБА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу на те, що виконавчий документ виконавчий напис нотаріуса №590 від 06.03.2019 визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише 14.03.2022 тобто майже через три місяці після закриття виконавчого провадження №67311895, а відтак но момент винесення постанови про стягнення судового збору був чинним. При цьому, в рішенні Луцького міськрайонного суду є посилання на ту обставину, що на дату судового розгляду справи сума боргу за вказаним кредитним договором повністю погашена, що підтверджено заявами відповідача, поданими в ДВС у межах відповідних виконавчих проваджень.

Відносно незгоди позивача з винесенням державним виконавцем постанов від 24.01.2022 ВП №68302314 та ВП №68302382 про відкриття виконавчих проваджень (щодо стягнення з виконавчого збору у ВП №67311895 від 29.10.2021 та стягнення на користь держави мінімальних витрат виконавчого провадження) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. В такій редакції частина друга статті 27 названого Закону діє з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання (далі Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З вказаних правових норм слідує, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та його розмір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З вищевикладеного слідує, що оскаржувані постанови від 24.01.2022 ВП №68302314 та ВП №68302382 про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з виконавчого збору у ВП №67311895 від 29.10.2021 та стягнення на користь держави витрат виконавчого провадження винесені підставно і правомірно згідно з вимогами статей 27, 40, 42 Закону №1404-VІІІ.

Окрім того, позивач у даній адміністративній справі оскаржує постанови відповідача про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих документів виданих Другим відділом ДВС у м. Луцьку від 29.10.2021 ВП №67311895 про стягнення виконавчого збору та від 29.10.2021 ВП №67311895 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. В той же час, суд звертає увагу, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (як виконавчі документи на підставі яких винесені спірні постанови) позивачем не оскаржені.

У правових позиціях, викладених у постанові Верховного Суду у справі №360/4369/19 від 26.08.2020 та постанові Великої палати Верховного Суду у справі №0340/1792/18 від 20.05.2020 суд зазначає, що постанови про відкриття виконавчих проваджень є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття яких врегульовані Законом №1404. Однак, позивач оскаржуючи постанови про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження належним чином не обґрунтовує їх протиправність.

Разом з тим, порядок прийняття оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень, визначений Законом № 1404, відповідачем не порушено, а постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, на підставі яких відкриті виконавчі провадження, є чинними.

Окрім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що 23.06.2022 по виконавчому провадженню АСВП №68302382 у повному обсязі сплачено на депозитний рахунок Другого відділу ДВС у м. Луцьку витрати виконавчого провадження, внаслідок чого державним виконавцем 24.06.2022 закінчене виконавче провадження АСВП 68302382 на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 112).

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі № 140/4270/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року.