Справа № 278/1227/22
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/1227/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Татуйко Є.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

30 серпня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

представника позивача - Кошліченка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив: визнати протиправною та скасувати повністю постанову від 28 квітня 2022 року у справі про порушення митних правил № 6110/10000/21, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51209,85 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що ввіз на митну територію України товар, а саме алюмінієвий резервуар для палива об"ємом 500 літрів, і його притягнули до відповідальності за подачу декларації, яка містить неправдиві відомості, що призвело до зменшення розміру митних платежів. Позивач не погоджується із такими висновками та вважає їх помилковими, а тому звернувся до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність, 17 листопада 2021 року подав митну декларацію про товар відповідно до класифікатора за № - резервуари, цистерни, баки та аналогічні алюмінієві ємності для різних речовин (за винятком стисненого або скрапленого газу) місткістю понад 300 л.

Відповідачем встановлено, що завезений позивачем товар відноситься до класифікатору № - металеві паливні баки ємністю 500 літрів та комплект кріплень для бака за класифікатором № .

Товар зазначений позивачем у митній декларації має митну ставку в розмірі 0 %, а товар визначений відповідачем має митну ставку, відповідно 5 та 10 %.

Висновок експертизи або іншого дослідження суду не надавалось, як і не заявлялось клопотань про необхідність його проведення в ході розгляду справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що дане правопорушення було встановлено відповідачем під час виконання своїх службових обов"язків, справа розглянута і прийнято рішення про накладення стягнення, яке відповідає вимогам законодавства України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини 2 статті 264 МК України митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений ст. 53 МК України.

Згідно зі статтею 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації..

Відповідно до частини 8 статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації..

Статтею 485 МК України передбачено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Диспозиція статті 485 МК України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом або уповноваженою ним особою, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб`єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в цьому випадку, з урахуванням вимог п. 8 частини першої статті 4 та частини восьмої статті 264 МК України, може бути лише декларант або уповноважена ним особа.

Таким чином, зовнішній прояв винного, протиправного діяння, передбаченого статтею 485 МК України, обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Згідно частини 2 статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У вказаній справі спірним є питання до якого класифікатора належить алюмінієвий резервуар для палива об"ємом 500 літрів, що ввезений позивачем.

Позивач вважає, що це класифікатор за № - резервуари, цистерни, баки та аналогічні алюмінієві ємності для різних речовин (за винятком стисненого або скрапленого газу) місткістю понад 300 л. та має митну ставку в розмірі 0 %.

Відповідач же вважає, що це класифікатор за № - металеві паливні баки ємністю 500 літрів та комплект кріплень для бака за класифікатором № та має митну ставку, відповідно 5 та 10 %.

Основним аргументом позивача є те, що вказані паливні баки виготовлені із алюмінія. Саме матеріал з якого виготовлено паливні баки, став ключовою ознакою для митного оформлення та декларування, а тому це саме резервуари, цистерни, баки та аналогічні алюмінієві ємності для різних речовин місткістю понад 300 л., але ніяк не металеві паливні баки.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача помилковими та зазначає, що алюміній це є метал. Так, відповідно до інформації, яка міститься у підручнику "Хімія" (Рівень стандарту.11 клас.Савчин) Алюміній - метал сріблясто-білого кольору з характерним металічним блиском, електро - й теплопровідний, легкий (густина 2,7 г/см3). Це легкоплавкий метал з температурою плавлення 660 градусів Цельсія, тобто його можна розплавити в полум"ї пальника. Алюміній добре піддається механічній обробці - куванню, штампуванню, прокату. Завдяки цим властивостям метал набув широкого застосування.

Оскільки алюміній це метал, тому даний бак є металевим.

Інша ознака це його призначення. Бак є паливним та призначений для палива, а не для різних речовин, як зазначає позивач.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає, що алюмінієвий резервуар для палива об"ємом 500 літрів повинен відноситися саме до класифікатора за № - як металеві паливні баки ємністю 500 літрів та комплект кріплень для бака за класифікатором № та має митну ставку, відповідно 5 та 10 %.

Колегія суддів зазначає, що після подачі митної декларації позивачем, вона не відкликалась. Також позивач мав можливість для звернення до митного органу за відповідним роз"ясненням або отриманням попереднього рішення про класифікацію товару, однак таких дій позивачем вчинено не було, що на переконання суду, свідчить саме про наявність умислу на вчинення інкримінованого правопорушення.

Той факт, що позивач у 2019 році ввозив на митну територію України такі ж паливні баки та зазначав класифікатор за № , на кваліфікацію його дій не впливає.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.