Справа № 340/1616/20
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/1616/20

провадження № 2-кас/340/7/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач) до Кропивницького апеляційного суду (також Відповідач-1) та Державної судової адміністрації України (Відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови Кропивницького апеляційного суду від 29.04.2020 №10 в частині пункту 1, а саме обмеження нарахування та виплати суддівської винагороди за квітень 2020, починаючи із 18.04.2020, який був застосований до судді Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 із застуванням обмеження нарахування у сумі 47320 грн.;

- зобов`язати Кропивницький апеляційний суд провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року становить 115 610 грн. та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, як такій, стаж роботи якої становить понад 20 років з урахуванням утримання з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті на період з 18 квітня 2020 року на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що пунктом 1 спірного наказу визначено, що при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені Законом № 553-IX, застосовано до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Позивач вказує, що отримавши 30.04.2020 суддівську винагороду за квітень 2020 року вона дізналася, що розмір її виплати не відповідає розміру установленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів", а подальше нарахування та виплата суддівської винагороди, починаючи з 18.04.2020 здійснюється із обмеженнями, передбаченими Законом № 553-IX, а саме у квітні 2020 та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України. Позивач вважає, що Відповідачем порушується її право, як працюючого професійного судді, на отримання суддівської винагороди у розмірі, визначеному спеціальним Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Позивач наголошує на тому, що Конституція України та Закон України "Про судоустрій і статус суддів" містять заборону щодо можливості визначення розміру суддівської винагороди будь-якими іншими нормативно-правовими актами, аніж спеціальним Законом, яким в даному випадку є Закон України "Про судоустрій і статус суддів". На думку Позивача, ч. 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-IX від 13.04.2020, прямо суперечить не тільки нормам Конституції України, а і нормам спеціального Закону.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 позов було задоволено (а.с.38-41). Однак, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 таке рішення скасовано, а у задоволенні позову відмовлено (а.с.76-77).

Постановою Верховного Суду від 10.02.2022 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 та рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд (а.с.135-146).

Ухвалою від 09.03.2022 дану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.153).

Ухвалою від 07.06.2022 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України (а.с.193).

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому посилався на те, що не міг не застосовувати при нарахуванні суддівської винагороди ОСОБА_1 обмеження, встановленого ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) в період її чинності, натомість виплачувати суддівську винагороду ОСОБА_1 відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", оскільки згідно до п. 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття розпорядником бюджетних коштів зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України визнається порушенням бюджетного законодавства. Відтак, не маючи достатнього обсягу бюджетних асигнувань за КЕКВ 2110 "Оплата праці", суд зобов`язаний був дотримуватись вимог чинної в період з 18.04.2020 до 27.08.2020 (включно) статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) при нарахуванні суддівської винагороди ОСОБА_1 .. Водночас, нарахування у зазначений період суддівської винагороди ОСОБА_1 всупереч статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), із застосуванням ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" на підставі ч. 2 ст. 130 Конституції України, виходить за межі передбачених повноважень та бюджетних асигнувань Кропивницького апеляційного суду (а.с.157-159).

Відповідач-2 також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 положення частин 1, 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону №553-ІХ) були чинними і на підставі них здійснювалось нарахування та виплата Позивачу суддівської винагороди. При цьому, рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 28.08.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення (а.с.215-218).

Дослідивши наявні в справі матеріали, судом встановлено наступне.

Так, Указом Президента України "Про призначення суддів" від 04.11.2004 № 1367/2004 Позивача призначено строком на п`ять років на посаду судді Кіровського районного суду міста Кіровограда (а.с.13-15).

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 23.12.2010 № 2869-VI "Про обрання суддів" Позивача обрано на посаду судді апеляційного суду Кіровоградської області (а.с.16-18).

Наказом Апеляційного суду Кіровоградської області від 31.01.2011 №30-ЗП Позивача зараховано до складу апеляційного суду Кіровоградської області та наказано вважати такою, що з 01.02.2011 приступила до виконання своїх обов`язків на термін, передбачений п.2 ч.5 ст.126 Конституції України (а.с.19).

Наказом Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.04.2017 № 15-к Позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50 % посадового окладу з 09.04.2017, як такій, яка має стаж роботи більше 20 років (а.с.20).

Наказом Кропивницького апеляційного суду від 01.10.2018 № 7-к Позивача було зараховано до штату Кропивницького апеляційного суду 02.10.2018 із встановленням посадового окладу відповідно до штатного розпису та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, як такій стаж роботи якої становить понад 20 років (а.с.21).

Пунктом 1 наказу Кропивницького апеляційного суду від 29.04.2020 №10 "Про оплату праці суддів", у зв`язку з набранням чинності 18 квітня 2020 року Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-IX, яким передбачено у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обмеження при нарахуванні суддівської винагороди (у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року), враховуючи ст. 58 Конституції України, керуючись ст. 51 Бюджетного кодексу України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було наказано при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені Законом України № 553-IX, застосовувати до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяців робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат) (а.с.23).

Відповідно розрахунку від 11.06.2020 № 02-26/80/2020 суддівська винагорода Позивача за квітень-травень 2020 обмежувалася згідно з ч.ч.1, 3 ст.29 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" у редакції Закону України № 553-IX, а саме: у квітні 2020 обмежено на суму 48070,47 грн., у травні 2020 59771,84 грн. (а.с.35).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 позов задоволено, яке допущено до негайного виконання в частині виплати суддівської винагороди у межах суми за один місяць (а.с.38-41).

Відповідно до довідки-розрахунку від 18.03.2022 №09-06/7/2022, суддівську винагороду Позивачу, з врахуванням відшкодування у серпні 2020 у зв`язку з негайним виконанням рішення суду від 21.07.2020 в частині виплати суддівської винагороди за один місяць - з 18.04.2020 по 17.05.2020, було виплачено з обмеженням, а саме: у червні 2020 обмеження склало 63092,50 грн., у липні 2020 120698,70 грн., у серпні 2020 31546,25 грн. (а.с.160).

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України.

Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

Відповідно до ч. 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Відповідно до частин п`ятої-восьмої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Частиною 9 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, з огляду на положення ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої, можуть визначатись виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

12.03.2020 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 такого змісту:

"Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині 1 цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)".

Так, у постанові від 03.03.2021 (справа № 340/1916/20) Верховний Суд зазначив, що Закон № 553-ІХ (яким внесено зміни до Закону № 294-ІХ, зокрема доповнено його ст. 29 (пункт 10 розділу І Закону № 553-ІХ) не є законом про судоустрій, ним чи іншим законом не вносилися зміни до Закону № 1402-VIII (стосовно розміру суддівської винагороди), а тому такий закон не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом № 553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону № 1402-VIII.

Нормотворчі колізії є непоодиноким явищем всередині системи права, тому якщо усе ж склалася ситуація із суперечливим правовим регулюванням, як у цій справі, її вирішення, на думку колегії суддів, має ґрунтуватися на підході, відповідно до якого перевагу у застосуванні має спеціальна правова норма, якщо її видання передбачено актом вищої юридичної сили.

Верховний Суд зазначив, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож "спеціальність" Закону № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її "продовженням", у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

Закон № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в частині другій статті 95 Конституції України та деталізовані у БК України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Отже, набрання 18.04.2020 року чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 вказаного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у Відповідача були відсутні законні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди Позивача.

Як було установлено судом, після набрання чинності Законом № 553-IX ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів не зменшував обсяг видатків Відповідачу за КЕКВ 2111 "Заробітна плата", а виплата Позивачу суддівської винагороди у розмірі меншому, ніж установлено статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", не була обумовлена меншим обсягом бюджетних асигнувань Відповідачу на оплату праці суддів.

Таким чином, Відповідач всупереч приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосував до спірних правовідносин положення ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", якими ці відносини, як зазначалось судом вище, не регулюються, внаслідок чого безпідставно обмежив розмір суддівської винагороди Позивача та в період з квітня до серпня 2020 року виплачував зазначену винагороду в обмеженому розмірі.

При цьому, спірним наказом від 29.04.2020 № 10 лише продубльовано норми закону про обмеження розміру суддівської винагороди та конкретизована дата, з якої має застосовуватись даний закон, а відтак суд не вбачає підстав для визнання його протиправним. Більш того, даний наказ повністю вичерпав свою дію, а відтак у цій частині позову слід відмовити.

У постанові від 05.08.2021 у справі № 160/12182/20 Верховний Суд вказав, що зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Верховний Суд додав, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", призначена саме для таких-от цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. У цьому зв`язку треба зауважити також, що враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі з ДСА)".

Аналогічне зазначив Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у даній справі (а.с.135-146).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.062012 року №4901-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №4901-VI).

Частиною 1 статті 3 цього Закону закріплено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок №845).

Відповідно до підпункту 3 пункту 35 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності.

Пунктом 38 Порядку № 845 встановлено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Абзацом 10 пункту 25 Порядку №845 передбачено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 148 Закону №1402-VIII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

Таким чином, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та визнання протиправними дій Відповідача щодо виплати Позивачці суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року із застосуванням обмеження суддівської винагороди та, з метою ефективного захисту прав Позивача, стягнення за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь Позивача суму недоплаченої за період червень, липень та серпень 2020 суддівської винагороди у розмірі 215337,45 грн. з утриманням при виплаті з вказаної суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнано протиправними дії Кропивницького апеляційного суду щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження суддівської винагороди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману суддівську винагороду в розмірі 215337,45 грн. за період червень, липень, серпень 2020 року з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України ().

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько