Справа № 420/17778/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/17778/21
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідачаКравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді за участю секретаряКоваля М.П. Тимінської Д.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року по справі № 420/17778/21, прийнятого у відкритому судовому засіданні у складі судді Бойко О.Я., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Коваленка Василя Олександровича, начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Астахова Дениса Анатолійовича, за участю третьої особи начальника Подільського районного управління поліції ГУ НП в Одеській області Мельниченко Віталія Юхимовича про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної і матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, старшого державного виконавця Коваленка Василя Олександровича, начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Астахова Дениса Анатолійовича, в якому просив:

визнати дії відповідача «у ганебно-зухвалому» зволіканні власними посадовими обов`язками старшого державного виконавця Коваленко В.О., які полягають у здійсненні виконавчого провадження з дотриманням передбачених Законом України Про виконавче провадження засад незаконними та такими ,що на 100 відсотків суперечать Закону;

визнати винесену відповідачем «чергову злочинну-ганебну» постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62939298 від 28.07.2021 р. незаконною та скасувати її;

зобов`язати заступника начальника управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Д. Астахова здійснити службове розслідування за численними документальними фактами злочинно-корупційної діяльності старшого державного виконавця Коваленко В.О., результатом якого є невиконання виконавчого провадження ВП №62939298 впродовж майже 2 років, але з метою її «зухвало злочинного приховування», видання «злочинних» постанов про їх незаконне закриття;

стягнути безпосередньо з відповідача, а не за рахунок бюджетних асигнувань з закладу, де він за злочинно-корупційним сприянням керівництва закладу, замість виконання своїх посадових обов`язків окозамилюванням, нанесену позивачу його незаконними, зухвало-моральну і матеріальну шкоду у розмірі 15000000 гривень за завдання позивачу значної моральної та матеріальної шкоди та вчинення зухвало ганебного знущання над позивачем, шляхом «злочинного» зволікання своїх службових обов`язків, з метою приховування своєї «зухвало-злочинної» бездіяльності, яка по своїй суті суперечить здоровому глузду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що старший державний виконавець Коваленко В. О., безпідставно постановою завершив виконавче провадження, що призвело до нереалізації остаточного судового рішення суду, чим порушив його право на судовий захист.

Апелянт зазначив, що виконанням рішення суду, на підставі якого був виданий до виконання виконавчий документ, має бути висновок службового розслідування, в якому повинні бути передбачені заходи притягнення до відповідальності згідно з ч.2 ст.21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На думку апелянта, протиправним рішенням йому була нанесена моральна та матеріальна шкода та просить прийняти нове законне рішення по справі, у якому врахувати нанесену значну матеріальну та моральну шкоду незаконними діями відповідача у розмірі 1.500.000 гривень, наслідком чого стало суттєве пошкодження стану його здоров`я, яке за підсумком довготривалого, коштовного лікування було поновлено лише частково, тому що наслідки важкого нервового стресу та невиправного пошкодження зору, він буде вимушений відчувати постійно у своєму подальшому житті, а також невиправне пошкодження, тобто умисне знищення одягу.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2022 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилася справа №420/5023/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області Ноздратенка Олександра Михайловича, дільничного офіцера Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області Кирилюка Руслана Олеговича про визнання дій відповідачів протиправними, зобов`язання провести службове розслідування, відсторонення відповідачів та стягнення моральної і матеріальної шкоди.

Рішенням від 10.01.2020 року у справі №420/5023/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87039552) Одеський окружний адміністративний суд задовольнив позов частково:

Визнав протиправними дії дільничного офіцера Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області Кирилюка Руслана Олеговича щодо неналежного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ;

зобов`язав начальника Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області Ноздратенко Олександра Михайловича розглянути питання про призначення службового розслідування стосовно дільничного офіцера Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду. В іншій частині вимог відмовив.

07.07.2020 у цій справі був виданий виконавчий лист (т.2 а/с 16) за яким у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зокрема у старшого державного виконавця Коваленка В. О., було відкрите виконавче провадження №62939298 щодо зобов`язання начальника Подільського відділу ГУ НП в Одеській області Ноздратенка О.М. розглянути питання про призначення службового розслідування стосовно дільничного офіцера Подільського відділу поліції ГУ НП в Одеській області Кирилюка Р.О. з урахуванням висновків суду.

Так, 03.09.2020 державний виконавець постановою відкрив виконавче провадження, якою зобов`язав боржника виконати рішення суду (т.2 а/с 10).

18.11.2020 виконавче провадження було завершене постановою на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (т.2 а/с 16 зворот). Проте стягувач оскаржив постанову про завершення виконавчого провадження в суді.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95135588) позов був задоволений частково: визнані протиправними дії Коваленко Василя Олександровича старшого державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не виконання у повному обсязі приписів Закону України «Про виконавче провадження», визнана протиправною та скасована Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62939298 від 18.11.2020 р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У даному рішенні суд дійшов висновку : «[…] боржником не вчинено вказаних у рішенні суду по справі №420/5023/19 дій, а державним виконавцем не доведено наявності підстав визначених п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" для закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 420/5023/19».

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року скасоване у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та у цій частині справи ухвалене нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди задоволені частково, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. У задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення моральної шкоди) відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 року у справі №420/15348/20 рішення Одеського окружного адміністративного суду апеляційним судом в частині задоволення позовних вимог залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98462301) .

01.06.2021 на виконання рішення суду державний виконавець повторно направив боржнику вимогу щодо виконання рішення суду (т.2 а/с 4 зворот).

07.06.2021 був виданий наказ Подільського районного управління поліції ГУ НП в Одеській області №229 про призначення службового розслідування та складу дисциплінарної комісії (т.2 а/с 3). В тексті наказу вказано, що з урахуванням вимоги державного виконавця по виконавчому провадженню №62939298 від 03.09.2020 з примусового виконання виконавчого листа №420/5023/19 від 07.07.2020, виданого Одеським окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання начальника Подільського відділу ГУ НП в Одеській області Ноздратенка О.М. розглянути питання про призначення службового розслідування стосовно дільничного офіцера Подільського відділу поліції ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду призначається службове розслідування за вказаним фактом.

15.06.2021 боржник на виконання вказаної вимоги та виконавчого листа №420/5023/19 від 07.07.2020 повідомив про фактичне виконання рішення суду та надав копію наказу від 07.06.2021 про призначення службового розслідування та складу дисциплінарної комісії, а також копію висновку службового розслідування від 15.06.2021.

В цей день було проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , зокрема, ненадання адміністративного протоколу для розгляду до Котовського міськрайонного суду Одеської області відносно ОСОБА_2 , що призвело до непритягнення до адміністративної відповідальності. У висновку за результатами службового розслідування зазначено, що ОСОБА_3 заслуговував на притягнення до адміністративної відповідальності але враховуючи те, що з дня вчинення дисциплінарного проступку минуло більше шести місяців, керуючись вимогами ч.1 ст.21 Дисциплінарного статуту НПУ притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 не надалось можливим. Відповідно до висновку службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни страшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 було закінчено (т.2 а/с 2).

28.07.2021 відповідач виніс постанову про закриття виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (т.2 а/с 36 зворот).

Апеляційним судом з пояснень представника відповідача у судовому засіданні, також було встановлено, що постановою заступника начальника управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Астахова Д.А. від 15.11.2021 про результати перевірки виконавчого провадження, дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання Управляння забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при виконанні виконавчого провадження № 62939298 з примусового виконання виконавчого листа №420/5023/19, виданого 07.07.2020 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання начальника Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області Ноздратенко Олександра Михайловича розглянути питання про призначення службового розслідування стосовно дільничного офіцера Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду, визнано такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частинами першою, другою статті 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Частиною третьою ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1,2 ст.21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.13 Конвенції , кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

Хоча, за деяких обставин виконання рішення може бути відкладено, відкладання рішення не повинно порушувати право сторони на виконання рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

У справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року).

На підставі ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Апеляційний суд зазначає, що закінчення виконавчого провадження регулюється ст.39 Закону № 1404, на п.9 ч.1 якої посилається відповідач у спірному рішенні.

Як встановлено судами 1-ї та апеляційної інстанцій, на виконанні у відповідача, державного виконавця Коваленка Василя Олександровича, перебувало виконавче провадження №62939298 по виконанню виконавчого листа виданого Одеським окружним адміністративним судом 07.07.2020 у справі №420/5023/19 про зобов`язання начальника Подільського відділу ГУ НП в Одеській області Ноздратенка О.М. розглянути питання про призначення службового розслідування стосовно дільничного офіцера Подільського відділу поліції ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду.

З огляду на зміст остаточного рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5023/19, на невиконання якого посилається позивач, суд встановив, що спір стосувався встановленню протиправності дій дільничного офіцера Подільського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 щодо неналежного оформлення матеріалів справи про адміністративне порушення, які призвели до уникнення відповідальності правопорушника ОСОБА_2 . У зв`язку з чим позивач просив суд зобов`язати провести стосовно ОСОБА_3 службове розслідування та відсторонити від займаної посади.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те у справі №420/5023/19 суд задовольнив позовні вимоги частково. Зокрема, у задоволенні вимоги про відсторонення від посади відмовив, а вимогу про проведення службового розслідування задовольнив частково, шляхом зобов`язання відповідача розглянути питання про призначення службового розслідування, з урахуванням висновків суду.

З матеріалів справи вбачається, що боржник на виконання вимоги старшого державного виконавця та на виконання виконавчого листа № 420/5023/19 від 07.07.2020 повідомив про фактичне виконання рішення суду. При цьому він надав копію наказу від 07.06.2021 про призначення службового розслідування та складу дисциплінарної комісії, а також копію висновку службового розслідування від 15.06.2021.

З огляду на зміст наказу про призначення службового розслідування, а також висновку проведеного службового розслідування, апеляційний суд звертає увагу на те, що воно проводилося після набрання законної сили рішенням суду, на вимогу старшого державного виконавця та стосувалося саме протиправності дій дільничного офіцера Подільського відділу поліції ГУНП в Одеській області Кирилюка Р.О. щодо неналежного оформлення матеріалів справи про адміністративне порушення, які призвели до уникнення відповідальності правопорушника ОСОБА_2 .

У висновку за результатами службового розслідування зазначено, що ОСОБА_3 заслуговував на притягнення до адміністративної відповідальності але враховуючи те, що з дня вчинення дисциплінарного проступку минуло більше шести місяців застосування дисциплінарного стягнення неможливо.

При цьому, з вищевказаного висновку вбачається, що 04.12.2019 до Подільського ВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт інспектора СП Подільського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Піпчак Ю.І. про те, що під час проведення щомісячної звірки щодо внесення рішень до ІППС «Цунамі» по адміністративному законодавству, було встановлено, що по адміністративному протоколу серії ГР №130467 від 26.02,2019 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, рішення не прийнято понад 90 діб. За вкачаним фактом було призначено службове розслідування (наказ №433 від 04.12.2019 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із апелянтом , що днем виявлення дисциплінарного проступку є день затвердження висновку за результатами службового розслідування від 15.06.2021, але вважає, що в порядку ч.1,2 ст.21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення, при чому досягнення граничного терміну одного чи обох строків унеможливлює притягнення до дисциплінарної відповідальності, але вказане взагалі не є предметом цієї справи , так як виконавчий лист та відповідне судове рішення не містили зобов`язання притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Отже, службове розслідування проводилося щодо тих самих питань, що були предметом розгляду у справі № 420/5023/19, за результатами розгляду якої було ухвалене судове рішення та із врахуванням висновків суду .

Тобто, службове розслідування проводилося саме на виконання остаточного рішення суду у вказаній справі. Відтак - рішення згідно з виконавчим документом боржник фактично виконав, а відповідач при винесенні постанови про закриття виконавчого провадження діяв законно.

Окрім того, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що повним виконанням остаточного рішення суду є притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідача, оскільки зобов`язання суду стосувалося розгляду питання про призначення службового розслідування. Позивач же фактично не погоджується з висновком службового розслідування, що є предметом іншого спору з іншими сторонами .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно норм чинного законодавства, висновок за результатами службового розслідування може бути оскаржений виключно в межах справи про незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності особою, якої він безпосередньо стосується.

Крім того, апеляційний суд вважає недоречним посилання апелянта на ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки в межах даної справи позивач просить здійснити службове розслідування діяльності ОСОБА_5 , який не є працівником поліції, а займає посаду державного виконавця, а отже здійснення дисциплінарного провадження стосовно якого регулюється іншим нормативно-правовим актом. Тобто, апелянт у своїх поясненнях фактично плутає службове розслідування вчинене Подільським районним управлінням поліції ГУ НП в Одеській області в межах виконання судового рішення у справі №420/5023/19 та службове розслідування, яке він просить провести відносно відповідача - старшого державного виконавця ОСОБА_5 в межах позовних вимог у даній справі (№420/17778/21).

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання заступника начальника управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Д. Астахова здійснити службове розслідування діяльності старшого державного виконавця Коваленко В.О. апеляційний суд зауважує, що правові підстави для проведення службово розслідування щодо протиправності дій Коваленко Василя Олександровича старшого державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не виконання у повному обсязі приписів Закону України «Про виконавче провадження» при прийнятті Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №62939298 від 18.11.2020 р. відсутні , так як вказані факти вже встановлені Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95135588) , яке набуло законної сили в цій частині, та не потребують подальшого доказування.

Також слід врахувати , що Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області вже було проведено перевірку подальших дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленка В.О. при виконанні виконавчого провадження № 62939298 з примусового виконання виконавчого листа №420/5023/19 та постановою заступника начальника управління Астахова Д.А. від 15.11.2021 про результати перевірки виконавчого провадження, такі дії були визнані такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд також зазначає, що вимога про стягнення моральної і матеріальної шкоди у розмірі 15000000 грн. також не належить до задоволення, оскільки є похідною від вимог, у задоволенні яких суд дійшов висновку про відмову.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, а у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду 1-ої інстанції залишити без змін та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне судове рішення складене та підписане 01 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.