Справа № 816/1335/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 816/1335/17

адміністративне провадження № К/9901/42892/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Коваленко Н.В., Кравчук В.М.

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 (суддя - Клочко К.І. ) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 (судді - Катунов В.В., Бершов Г.Є., Ральченко І.М.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним т а скасування рішення,

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 18.07.2017 №10334/6-17 у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8034 га, як члену ФГ "Бочко", із земель фермерського господарства "Бочко" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщанського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки :00:001:1798;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання від 18.07.2017 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8034 га, як члену ФГ "Бочко", із земель фермерського господарства "Бочко" для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщанського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки :00:001:1798.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.06.2016 №4127-СГ надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) в розмірі 3,26 умовних кадастрових гектарів у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Проект на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено у 2016 році.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрою та отримував відмови у затвердженні проекту землеустрою. Зокрема у відмовах, викладених у листах від 15.11.2016 №9758/6-16, від 01.02.2017 №957/6-17 та від 31.03.2017 №3448/6-17, зазначалось про недотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України, а саме про неприпинення права користування земельною ділянкою попереднім користувачем.

04.07.2017 позивач, врахувавши попередні зауваження, звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з повторною заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 4,8034 га, як члену ФГ "Бочко", із земель фермерського господарства "Бочко" у власність для ведення фермерського господарства на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки :00:001:1798. До заяви додано: проект землеустрою, витяг з Державного кадастру про земельну ділянку, викопіювання з кадастрової карти.

За результатами розгляду заяви позивача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надано відповідь, оформлену листом від 18.07.2017 №10334/6-17.

У вказаному листі зазначено, що земельна ділянка може бути передана у власність лише після припинення права користування нею попереднім користувачем (ч. 5 статті 116 Земельного кодексу України), а також вказано, що проект землеустрою не відповідає вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій", а саме: наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.06.2016 року №4127-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" втратив чинність, тому Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області клопотання позивача залишило без задоволення.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачем безпідставно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, оскільки норми чинного законодавства не передбачають обов`язку позивача щодо вилучення земельної ділянки у попереднього орендаря.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що оскільки земельна ділянка, яку позивач просив передати у власність, як члену ФГ "Бочко", входить до складу земельної ділянки, яка передана в оренду ОСОБА_2 за договором оренди землі №574 від 12.09.2011 та станом на час розгляду даної справи перебуває у його користуванні, право користування на вказану земельну ділянку не припинено у порядку, визначеному законом, тому відмова ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу бажаної до отримання у власність земельної ділянки із земель фермерського господарства "Бочко" для ведення фермерського господарства є правомірною.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В обгрунтування касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення помилкових судових рішень.

Зокрема, посилається на те, що ним було виконано усі вимоги закону шляхом подання заяви про згоду на вилучення земельної ділянки. Вважає, що при поданні на затвердження проекту землеустрою від заявника вимагається лише надати письмову згоду землекористувача про добровільну відмову від подальшого права користування земельною ділянкою. Всі наступні дії щодо припинення договору оренди покладаються на орендодавця. Саме відповідач повинен був вчинити дії щодо припинення дії договору оренди.

Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просив у її задоволенні відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частинами 2-4, 5 цієї статті передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України установлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. (ч. 9 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №973-IV члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 7 Закону №973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України.

Положеннями ст. 32 ЗК України також передбачено право членів фермерських господарств на приватизацію земельних ділянок шляхом передачі безоплатно у приватну власність наданих їм у користування земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди (ч. 1 ст. 31 ЗК України та ч. 1 ст. 12 Закону №973-IV).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що члени фермерського господарства наділені правом на одержання безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) в загальному порядку, передбаченому ЗК України.

Верховний Суд вже розглядав справи, правовідносини в яких є аналогічними до правовідносин у справі, що розглядається.

Зокрема, у постанові від 03.11.2021 у справі №817/1911/17 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що, оскільки ЗК України встановлює загальний порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної і комунальної власності, у тому числі і для ведення фермерського господарства, то в такому ж загальному порядку, передбаченому ЗК України, члени фермерського господарства можуть отримати безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю). При цьому має враховуватися норма, згідно з якою земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За наслідками розгляду цієї справи Верховний Суд сформував такі правові висновки.

«У члена фермерського господарства не виникає право користування земельною ділянкою, яка була надана власником (органом місцевого самоврядування) громадянину (засновнику) у користування для створення такого господарства. Єдиним суб`єктом, який володіє правомочністю користуватися земельною ділянкою, виділеною власником (органом місцевого самоврядування) для створення фермерського господарства, є саме таке фермерське господарство як суб`єкт господарювання.

Право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок із земель, що надавалися у користування засновнику для створення фермерського господарства, не виникає у жодного члена фермерського господарства, в тому числі засновника.

Чинні правові норми Земельного кодексу України та Закону №973-IV не передбачають права громадянина України використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення фермерського господарства, без створення такого фермерського господарства та його реєстрації. Тому земля, надана в користування громадянину України для створення фермерського господарства, вважається такою, яка передана у користування всьому фермерському господарству. Але при цьому, власник землі залишається незмінним - держава або територіальні громади. Фермерське господарство не має в цьому випадку документу, який засвідчував би державну реєстрацію права на землю (права постійного користування) на відміну від громадянина, який отримав земельну ділянку у користування та зареєстрував належним чином такий правочин. Отже, члени фермерських господарств, у тому числі засновник (який отримав земельну ділянку у користування для створення такого фермерського господарства), можуть отримати безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної та комунальної власності у порядку, передбаченому ЗК України, та лише після припинення права власності чи користування такими земельними ділянками у визначеному законом порядку».

Застосовуючи вказаний підхід до обставин цієї справи, на думку колегії суддів, затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність іншій особі з подальшим наданням цієї ділянки у власність, суперечить положенням частини п`ятої статті 116 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відтак, вказані обставини є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 не було припинено в порядку, визначеному законом.

Отже, у відповідача не було правових підстав для затвердження позивачу проекту землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки.

Враховуючи викладене, рішення судів попередніх інстанцій, якими визнано протиправними дії відповідача у цій справі, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм права.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом також у постановах, від 20.05.2020 у справі №817/69/18, від 03.11.2021 у справі 817/1911/17, від 18.05.2022 у справі №817/71/18, від 13.04.2022 у справі №1140/2036/18, від 28.07.2022 у справі справа №817/1908/17.

Посилання позивача в обгрунтування касаційної скарги на письмову заяву про згоду на вилучення земельної ділянки, як доказ припинення попереднім користувачем права користування земельною ділянкою, є без підставним, оскільки не узгоджується з приписами статті 142 ЗК України, якою визначено порядок добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.12.2021 у справі №560/8837/20.

Також безпідставним є посилання позивача в додатку до касаційної скарги на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №816/1333/17, оскільки позивачем у цій справі була особа, яка була користувачем земельної ділянки, яку бажала отримати у власність, а висновки Верховного Суду у справі №816/1333/17 зроблено за інших фактичних обставин та щодо інших правовідносин, які не є подібними до фактичних обставин і правовідносин у справі, яка розглядається.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити - без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук