Справа № 520/8977/21
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 р. № 520/8977/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд. 20 А, м. Дніпро, 49101, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати незаконними та такими, що порушують трудові права ОСОБА_1 дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області пов`язані з неналежним та несвоєчасним оформленням документів для обрахування і призначення пенсії з урахуванням відомостей про те, що він є учасником бойових дій і проходив службу у зоні АТО протягом 2015-2016 роки, та у зоні ООС у серпні - вересні 2018 року, що мали значення для обрахування розміру пенсійного забезпечення;

- визнати незаконними та такими, що порушують трудові права ОСОБА_1 дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що призвели до неотримання ним доходу у вигляді оплати за службу у нічний час за період з травня 2017 року по вересень 2019 року;

- визнати незаконними та такими, що порушують трудові права ОСОБА_1 дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не виплати йому витрат на службове відрядження у період з 26 березня 2018 року по 15 квітня 2018 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за службу у нічний час за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі - 8468,20 грн, витрати на службове відрядження із добовими у розмірі - 1999,11грн., всього 10467,31 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки здійснення з ним остаточного розрахунку при звільненні, починаючи з 24.09.2019 року (дата звільнення) по день ухвалення рішення, розмір якого на час підписання позову становить - 230633,40 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області заподіяну моральну шкоду у розмірі 100440,00 гривень;

- стягнути понесені ОСОБА_1 та підтверджені ним судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу 5600,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані дії відповідача в спірних правовідносинах є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою суду від 28.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити спрощене провадження.

18.07.2021 року представником відповідача до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

10.08.2021 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості - залишити без розгляду

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 року апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду І інстанції.

Вказана адміністративна справа надійшла до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Спірідонова М.О.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року прийнято до розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , з 1995 року безперервно проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

З грудня 2014 по квітень 2017 року позивач проходив службу в ГУНП в Київській області, під час якої приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та є учасником бойових дій.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій.

24.09.2019 року позивач був звільнений за вислугою років з посади старшого інспектора-чергового Юр`ївського відділу поліції Павлоградського відділу поліції головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області.

Позивач вважаю, що його трудові права, є порушеними, а дії відповідача незаконними, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Щодо вимоги позивача визнати незаконними та такими, що порушують трудові права ОСОБА_1 дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, пов`язані з неналежним та несвоєчасним оформленням документів для обрахування і призначення пенсії з урахуванням відомостей про те, що він є учасником бойових дій і проходив службу у зоні АТО протягом 2015-2016 роки, та у зоні ООС у серпні - вересні 2018 року, що мали значення для обрахування розміру пенсійного забезпечення, суд зазначає наступне.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 03.05.2017 року по 24.09.2019 року, проходив службу в ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим відповідачем, за послужним списком особової справи у тому числі з урахуванням пільгових періодів вислуги років, було здійснено розрахунок вислуги років позивача для призначення пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262.

Крім того, для отримання інформації щодо підтвердження часу участі в Антитерористичній операції, забезпечення і проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підчас проходження служби в ГУНП в Київській області з грудня 2014 року по квітень 2017 року (термін проходження служби позивачем у ГУНП в Київській області) та отримання наказів Антитерористичного центру при СБ України відповідачем було направлено відповідні запити.

Також судом встановлено, що в січні 2020 року після надходження інформації з ГУНП в Київській області, а саме листа від 09.01.2020 року № 43/109/12 та Антитерористичного центру при СБ України листа від 17.01.2020 року № 33-7-332 щодо підтвердження окремих періодів проходження служби позивачем на пільгових умовах, відповідачем - ГУНП в Дніпропетровській області, листом було донаправлено розрахунок вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про Національну поліцію України» від 02.07.2015 року № 580-VIII, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 та постановою Кабінет Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової Допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі -Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій війковослужбовцям).

Відповідно до норм ст. 172 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій війковослужбовцям встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій поліцейським, зараховуються на пільгових умовах час проходження служби, протягом якого особа брала участь в анти терористичній операції.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач під час оформлення документів для обрахування і призначення пенсії позивача з урахуванням відомостей про те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій і проходив службу у зоні АТО протягом 2015-2016 року, та у зоні ООС у серпні - вересні 2018 року, діяв в межах чинного законодавства України, оскільки у відповідача були відсутні зазначені відомості на час оформлення документів позивача для обрахування і призначення пенсії, та для їх отримання відповідачем було здійснено дії щодо їх отримання, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача визнати незаконними та такими, що порушують трудові права ОСОБА_1 дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що призвели до неотримання ним доходу у вигляді оплати за службу у нічний час за період з травня 2017 року по вересень 2019 року та стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за службу у нічний час за період з травня 2017 року по вересень 2019 року у розмірі - 8468,20 грн., суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивачем зазначено, що в період з 03.05.2017 року по 24.09.2019 року позивач працював в нічний час, однак відповідачем не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі за службу у нічний час за вказаний період.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Так, статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94, Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію», п. 20 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від

06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок №260), особливий характер служби в поліції містить спеціальні умови для певних категорій поліцейських, такі як: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час.

В позовній заяві позивачем зазначено, що йому протиправно не була виплачена доплата за службу в нічний час за період проходження служби з травня 2017 року по вересень 2019 року.

Суд зазначає, що відповідно до п. 11 розділу II Порядку № 260, підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку №260.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно довідки управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП з 03.05.2017 по 24.09.2019 графіки нарядів та чергувань, затверджені наказом керівника підрозділу, і довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час, які є підставою для нарахування доплати за службу в нічний час, від відповідальної особи Павлоградського ВП ГУНП до УФЗБО ГУНП не надходили.

Суд зазначає, що з огляду на не надходження до УФЗБО ГУНП в період з 03.05.2017 по 24.09.2019 довідок обліку несення поліцейськими Павлоградського ВП ГУНП служби в нічний час, які є підставою для нарахування доплати за службу в нічний час, у відповідача - ГУНП були відсутні підстави для здійснення нарахувань доплати за службу в нічний час ОСОБА_1 в період з 03.05.2017 по 24.09.2019, оскільки відсутньою є підстава для здійснення такого нарахування та виплати.

Крім того суд зазначає, що довідки обліку несення поліцейськими Павлоградського ВП ГУНП служби в нічний час за період з 03.05.2017 по 24.09.2019 , які є підставою для нарахування доплати за службу в нічний час, до суду також не надані.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволеннюоскільки відсутня бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не оплати праці ОСОБА_1 за службу у нічний час за період з 03.05.2017 по 24.09.2019.

Щодо вимоги позивача визнати незаконними та такими, що порушують трудові права позивача дії відповідача щодо не виплати позивачу витрат на службове відрядження у період з 26 березня 2018р. по 15 квітня 2018р. та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості витрат на службове відрядження із добовими у розмірі - 1999,11грн., суд зазначає наступне.

Наказом Головного управління Національно в Дніпропетровській області від 23.03.2018 року "Про організацію короткострокового підвищення кваліфікації та стажування поліцейських СРПП ГУНП" № 1361 ОСОБА_1 було направлено на підвищення кваліфікації до Територіального центру ГУНП в Дніпропетровській області на період з 26.03.2018 року по 31.03.2018 року, на 6 днів.

Суд зазначає, що порядок направлення у відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, здійснюється згідно Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом МВС України від 02.08.2017 року № 672, (далі -Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України) а також наказами та іншими нормативними актами Національної поліції України.

Відповідно до п. 1 Розділу II Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).

У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу.

Пунктом 6 розділу II Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

Відповідно до п. 1.3.4 розділу III Інструкції про службові відрядження поліцейських поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - картка АІС «Відрядження»), які оформлюються відрядженою особою.

На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер.

Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою.

Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.

Суд зазначає, відповідно до п. 16 розділу III Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

З наданої позивачем до позовної заяви копії посвідчення про відрядження не місить обов`язкових реквізитів визначених п. 3 Розділу Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, та не підписана керівником ГУНП або його першим заступником чи заступниками.

Крім того дана копія містить не заповнену поліцейським картку АІС «Відрядження».

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не було виконано вимоги Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом МВС України від 02.08.2017 року № 672 щодо надання до ГУНП у п`ятиденний термін відповідних документів, підтверджуючих понесені витрати останнім під час відрядження, а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області заподіяну моральну шкоду у розмірі 100440,00 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідальність заподіювача моральної шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Частина 2 статті 1167 Цивільного кодексу України містить перелік випадків цивільно-правової відповідальності заподіювача незалежно від його вини, до яких не відноситься підстави відповідальності за моральну шкоду позивачу вказану нею у своєму позові.

Для вирішення питання про притягнення особи до відповідальності на підставі статі 1167 Цивільного кодексу України, обов`язково необхідно встановити наявність всіх елементів цивільного правопорушення.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що позивач в позовній заяві не наводить доказів щодо факту заподіяння йому душевних хвилювань чи фізичних страждань або дискримінації, не довів в чому полягає непоправна моральна шкода, що робить вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди необгрунтованими та безпідставними.

Також суд зазначає, що позивач також не підтверджує факт заподіяння моральних страждань або фізичної шкоди, за яких обставин вони заподіяні саме відповідачем.

Позивач оцінюючи моральну шкоду саме на суму розмірі 100440,00 грн., не надав доказів на її підтвердження, не надав підтвердження тому, що це спричинило його здоров`ю шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а отже суд дійшов висновку, що в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд. 20 А, м. Дніпро, 49101, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.