Справа № 400/3286/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 400/3286/21

адміністративне провадження № К/990/21535/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №400/3286/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державна податкова служба України про визнання незаконними рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, ДПС України, в якому просила суд:

- визнати незаконними рішення щодо видання Наказу №65-0 Голови комісії з ліквідації ГУ ДПС у Миколаївській області від 2 квітня 2021 року про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області;

- зобов`язати ДПС України перевести ОСОБА_1 на посаду начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС) з 3 квітня 2021 року, так як чисельність штату не зменшилась;

- зобов`язати ДПС України виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 3 квітня 2021 року по день фактичного переведення на посаду із розрахунку середньомісячної суми заробітної плати в сумі 28 409,10 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у Миколаївській області від 2 квітня 2021 року №65-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 2 квітня 2021 року";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області з 2 квітня 2021 року;

- стягнуто з ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 2 квітня 2021 року до 24 листопада 2021 року в сумі: 57 392,34 грн;

- стягнуто з ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у розмірі 8 314,86 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021р. - змінити в частині зобов`язань відповідачів, а саме:

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС, ) з 5 квітня 2021 року;

- стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області (як відокремленого підрозділу ДПС, ) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2021 року по 24 листопада 2021 року в сумі: 220 343,79 грн;

- в іншій частині судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням апеляційної інстанції, до ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 12 серпня 2022 року через систему «Електронний суд».

У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року скасувати та передати справу на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю для продовження розгляду.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на те, що судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови не враховано висновки щодо застосування норм права при вирішенні трудового спору, пов`язаного зі звільненням у зв`язку зі скороченням посад державної служби, а також щодо призначення працівника в порядку переведення на відповідну посаду, згідно із затвердженим штатним розписом в новоствореній юридичній особі, яка є правонаступником роботодавця, які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у справах №640/11024/20, №400/2034/21, №400/1781/21, №826/12050/15.

Суд зауважує, що у справах №640/11024/20, №400/2034/21, №400/1781/21 оскаржувані накази про звільнення позивачів винесені до набрання чинності змін до Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю. Отже на час винесення спірних наказів про звільнення у цих справах, судами застосовувалися приписи статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції від 14 січня 2020 року.

Натомість у цій справі наказ про звільнення позивача був винесений у період, коли вже діяли зміни до статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України від 23 лютого 2021 року.

У справі №826/12050/15 скаржником взагалі оскаржувався наказ про звільнення позивача із займаної посади відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Таким чином, варто зазначити, що правовідносини, які склались у цих справах не є подібними до правовідносин у справі №400/3286/21, що у свою чергу не є належним обґрунтуванням підстав передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, Верховний Суд наголошує, що посилання на правові позиції судів апеляційної інстанції не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки правовий висновок має бути викладений лише у постанові Верховного Суду.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України , суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу адвоката Ковтуна Євгена Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року і постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №160/4585/21

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Ковтуна Євгена Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №160/4585/21 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі про визнання протиправним та скасування наказу повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 328 КАС України .

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду