Справа № 460/16382/22
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
16 серпня 2022 року судом постановлена ухвала про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Суд звертає увагу на те, що КАС України не встановлений порядок вирішення клопотання про залишення позову без розгляду та заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом, в тому числі щодо обов`язкового вирішення таких клопотання та заяви в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 166 КАС України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
З огляду на вказане, суд вважає за можливе здійснити розгляд поданих учасниками справи клопотання про залишення позову без розгляду та заяви про поновлення строку звернення до суду без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених учасниками справи в основу клопотання про залишення позову без розгляду та заяви про поновлення строку звернення до суду, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне.
Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.
Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.
Відтак, суд приходить до висновку про те, що в спірних правовідносинах строк звернення до суду встановлений спеціальною нормою - пунктом 56.19 статті 56 ПК України, та становить один місяць з дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Рішенням ДПС України від 20 жовтня 2021 року за № 9235/К/99-00-06-01-04-09 вказану вище скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення (форми «Ф») від 18 березня 2021 року № -1717 без змін. Примірник такого рішення був скерований на поштову адресу позивача, однак відповідне поштове відправлення, як слідує із змісту довідки про причини повернення/досилання (Ф.20), не було вручене ОСОБА_1 та повернуте ДПС України 29 листопада 2021 року за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, у відповідності до пункту 6 Розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року № 916 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2015 року за № 1617/28062, рішення ДПС України від 20 жовтня 2021 року за № 9235/К/99-00-06-01-04-09 вважається врученим ОСОБА_1 29 листопада 2021 року та згідно з підпунктом 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 у цей день завершилася процедура адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») від 18 березня 2021 року № -1717. Вказана обставина визначається стороною відповідача за змістом клопотання про залишення позову без розгляду та стороною позивача за змістом заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом.

З огляду на вказане, відповідач стверджує, що 30 листопада 2021 року для позивача розпочався перебіг строку звернення до суду з позовом щодо оскарження податкового повідомлення-рішення (форми «Ф») від 18 березня 2021 року № -1717.

Разом з тим, суд не погоджується з таким твердженням відповідача, з огляду на наступне.

Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 826/14779/15 (адміністративне провадження № К/9901/2604/21) сформовано правову позицію, відповідно до якої у визначенні моменту виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна наявність факту порушеного права, суб`єктивна коли особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою. Момент обрахування строку на звернення до суду пов`язаний з моментом, коли особа повинна була дізнатись про порушення свого права або законного інтересу.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом також у постановах від 05 серпня 2018 року по справі № 823/963/17 (адміністративне провадження № К/9901/5465/18), від 23 жовтня 2018 року по справі № 569/16060/17 (адміністративне провадження №К/9901/48612/18), від 04 вересня 2019 року по справі № 826/14779/15 (провадження №№ К/9901/12921/18, К/9901/12925/18, К/9901/12928/18, К/9901/12929/18) та від 08 жовтня 2019 року по справі № 440/1290/19 (адміністративне провадження №К/9901/21495/19).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2021 року № -1717 оскаржувалося ОСОБА_1 в судовому порядку шляхом подання відповідного позову до Рівненського окружного адміністративного суду до подання позову в цій адміністративній справі.

Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року по справі № 460/11048/21 позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено повністю, а саме визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Ф» № -1717 від 18 березня 2021 року.

Протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду від 06 вересня 2021 року по справі № 460/11048/21 податковий орган не оскаржив його в апеляційному порядку. Доказів на підтвердження протилежного відповідач суду не надав, а суд в ході розгляду справи не здобув. Відтак, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року по справі № 460/11048/21 набрало законної сили з 07 жовтня 2021 року.

Таким чином, станом на день закінчення процедури досудового оскарження позивачем спірного податкового повідомлення-рішення (29 листопада 2021 року) набрало законної сили рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року по справі № 460/11048/21, яким податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2021 року № -1717 було визнано протиправним та скасовано.

З огляду на вказане вище, суд приходить до висновку про те, що станом на 29 листопада 2021 року права позивача не могли були порушенні податковим повідомленням-рішенням від 18 березня 2021 року № -1717, оскільки таке рішення податкового органу вже було скасоване в судовому порядку.

В свою чергу, відсутність у ОСОБА_1 порушених прав нівелює настання моменту, коли останній дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, з настанням якого законодавець пов`язує початок перебігу строку звернення до суду.

Тому, суд відхиляє як безпідставне твердження відповідача про те, що перебіг місячного строку звернення до суду з позовом щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 18 березня 2021 року № -1717 для позивача розпочався 30 листопада 2021 року.

Разом з тим, визначаючи часові межі початку перебігу для ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом, суд враховує, що 25 січня 2022 року Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвалена постанова, якою задоволено апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області, а саме: скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021року по справі № 460/11048/21; прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити. Повний текст постанови суду апеляційної інстанції від 25 січня 2022 року по справі № 460/11048/21 складений 27 січня 2022 року.

Згідно з матеріалами справи, копія постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року по справі № 460/11048/21 була отримана представником ОСОБА_1 адвокатом Янчуком В.В. засобами електронного зв`язку 27 січня 2022 року.

За правилами частини сьомої статті 251 КАС України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що лише з 27 січня 2022 року ОСОБА_1 стало відомо про ухвалення судом апеляційної інстанції постанови від 25 січня 2022 року по справі № 460/11048/21, у зв`язку з чим для останнього і розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з позовом щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 18 березня 2021 року № -1717.

Оскільки останній день строку звернення до суду з цим позовом для позивача припав на неділю 27 лютого 2022 року, який є вихідним днем, тому він переноситься на перший робочий день понеділок 28 лютого 2022 року.

Таким чином, суд презюмує, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом 18 травня 2022 року дійсно відбулося поза межами місячного строку, встановленого пунктом 56.19 статті 56 ПК України.

Водночас, як вказано вище по тексту ухвали, позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій вказує, що неможливість своєчасного звернення до суду з цим позовом була обумовлена збройною агресією росії проти України та введенням в Україні воєнного стану.

Суд, надаючи оцінку поважності названим позивачем причинам пропуску строку звернення до суду, враховує наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV (далі Закон № 3477) передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленням строку звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання одного з фундаментальних принципів права - верховенства права, а точніше такого його елементу як принципу правової визначеності.

В свою чергу, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентує стаття 123 КАС України.

Частиною третьою названої вище статті КАС передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення.

Натомість, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Судом встановлено, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала широкомасштабне військове вторгнення в Україну.

З огляду на вказане, указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 22 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Також суд враховує, що 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 03 березня 2022 року № 2118-IX (далі Закон № 2118).

Згідно з пунктом 1 Розділу І Закону № 2118, підрозділ 10 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України було доповнено: пунктом 69, згідно з яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті; підпунктом 69.9, згідно з яким для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що з набранням чинності Законом № 2118 перебіг строків, визначених податковим законодавством, в тому числі строків щодо оскарження рішень податкових органів, встановлених статтею 56 ПК України, зупиняється до припинення або скасування воєнного стану на території України.

Більше того, аналогічної позиції дотримується ДПС України, як центральний орган виконавчої влади у сфері податків в Україні, відокремленим структурним підрозділом якого є відповідач по справі.

Так, 05 березня 2022 року на офіційному веб-сайті ДПС України в мережі Інтернет було оприлюднене оголошення, у якому центральний орган виконавчої влади у сфері податків в Україні повідомив, що «… Верховною Радою України 03.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» (далі Закон), яким установлено, що тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. На сьогодні Закон готується на підпис Президенту України. Враховуючи викладене, у період з 24.02.2022 до припинення або скасування воєнного стану на території України буде зупинено перебіг строків щодо оскарження рішень контролюючих органів, встановлених статтею 56 Кодексу, та/або щодо скарг платників податків, які не розглянуті станом на 24.02.2022. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 Кодексу.» (https://tax.gov.ua/media-tsentr/novini/576304.html).

Отже, період пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом тривав з 01 по 06 березня 2022 року та становить 6 днів.

Таким чином, суд констатує, що тривалість строку звернення до суду з цим позовом, який пропущений позивачем, не є значним та він мав місце протягом перших двох тижнів з початку збройної агресії росії проти України.

За наведених обставин, суд погоджується з твердженням позивача про те, що збройна агресія росії проти України та введення, у зв`язку з наведеним, воєнного стану в Україні є поважними причинами пропуску останнім строку звернення до суду з цим позовом, позаяк, вони не залежали від волі позивача та об`єктивно були непереборними.

При цьому, суд враховує, що згідно з пунктом 6 Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених на офіційному веб-сайті Ради суддів України в мережі Інтернет 02 березня 2022 року, судам рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану (rsu.gov.ua/ua/news/usim-sudam-ukrainirsu-opublikuvala-rekomendacii-sodo-rooti-sudiv-v-umovah-voennogo-stanu).

Також суд повторює, що згідно зі статтею 17 Закону № 3477, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, слід мати на увазі, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду, слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, §36, суд дійшов висновку, що право доступу до правосуддя є однією із невід`ємних складових права, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цьому ж рішенні (§35) ЄСПЛ зазначив, що було б немислимо, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції містив детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій в судових справах і не захищав в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися цими гарантіями доступу до суду. Ступінь доступу, який надає національне законодавство, також повинен бути достатнім для забезпечення «права на суд», беручи до уваги принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право доступу до суду було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити дію, яка становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 04 грудня 1995 року, §36).

Щодо обмеження права доступу до правосуддя, у рішенні по справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (рішення від 12 липня 2001 року у справі Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany, §44), ЄСПЛ зазначив, що при цьому повинно бути забезпечено, що застосовані вимоги не обмежують або не зменшують доступу до суду особи таким чином або в такій мірі, що порушується сама суть цього права. Крім того, обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети і якщо відсутнє розумне співвідношення пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

В свою чергу, в рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» (рішення від 09 жовтня 1979 року у справі Airey v. Ireland, §24) ЄСПЛ вказав, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а права, які є практичними та ефективними. Особливо це стосується права доступу до суду з огляду на визначне місце, яке в демократичному суспільстві належить праву на справедливий судовий розгляд.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з цим позовом є обґрунтованою, у зв`язку з чим у відповідності до приписів частини першої статті 121 КАС України її належить задовольнити.

Крім того, враховуючи, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, тому в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову в цій адміністративній справі без розгляду з мотивів пропуску такого строку належить відмовити.

Керуючись статтями 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом в адміністративній справі № 460/16382/22 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») від 18 березня 2021 року № -1717 в частині визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем «ОРЕНДНА ПЛАТА З ФІЗИЧНИХ ОСІБ 18010900» за 2021 рік в сумі 72 052,66 грн.

В задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Рівненській області про залишення позову ОСОБА_1 в адміністративній справі № 460/163/22 без розгляду, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 31 серпня 2022 року

Суддя У.М. Нор