Справа № 460/19091/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2022 року м. Рівне №460/19091/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просять визнати протиправним та скасувати наказ начальника відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 10.05.2022 № 66 в частині направлення військовослужбовців роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 - солдата, стрільця відділення охорони взводу охорони роти ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , старшого солдата, стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , солдата, стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 у відрядження до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , з 11 травня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що вони були призвані у Збройні Сили України: ОСОБА_1 25.02.2022, ОСОБА_2 26.02.2022, ОСОБА_3 26.02.2022, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Наказом начальника відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.05.2022 № 66 (оскаржуваний наказ) позивачів було відряджено до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , з 11 травня 2022 для виконання бойових завдань у складі військової частини. Підставою наказу було розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » № 501/316ДСК від 10.05.2022, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10.05.2022 № 5/308. Позивачі вважають наказ від 10.05.2022 № 66 в частині направлення їх у відрядження протиправним з огляду на таке. В оскаржуваному наказі не було зазначено строк та термін відрядження, що є порушенням Інструкції про відрядження військовослужбовців ЗСУ, затв. Наказом Міноборони України від 20.02.2017 № 105. Позивачів не було ознайомлено з наказом про відрядження. Посвідчення про відрядження позивачам не надали. Позивачі просять позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 24.06.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 06.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у відповідача додаткові докази. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

27.07.2022 відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій області, а тому строк відрядження не повинен перевищувати період проведення таких заходів, але може перевищувати строк 30 календарних днів, тобто до окремого розпорядження, що зазначено у підставі для відрядження розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 10.05.2022 № 501/316дск та у посвідченнях про відрядження. Позивачі не понесли витрат, оскільки на момент відрядження були зараховані на повне продовольче забезпечення військової частини, до якої були відряджені, та перевезення військовослужбовців було забезпечено ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Звертає увагу, що на момент прийняття позовної заяви, позивачі вже прибули з відрядження і приступили до виконання службових обов`язків, а тому предмет спору відсутній. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

29.07.2022 адвокат позивачів подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що згідно оскаржуваного наказу, позивачі були відряджені до м.Яворів Львівської області, у військову частину НОМЕР_1 . Однак, відповідач у відзиві зазначає, що позивачі були залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій області, що дає підстави для тривалості відрядження понад 30 днів. Однак, офіційних документів, що позивачі були відряджені до Донецької області відповідач не надав. У наданих відповідачем копіях посвідчень про відрядження нема відмітки про відрядження до Донецької області, а наявні відмітки про відрядження до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . А відтак, строк відрядження до м.Яворів Львівської області у військову частину НОМЕР_1 є порушеним, а наказ про відрядження від 10.05.2022 № 66 протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідач не надав жодних доказів, з яких би дійсно та беззаперечно вбачалося, що начальником (іншою уповноваженою особою) ІНФОРМАЦІЯ_5 було доведено до відома позивачів всі обставини відрядження та відомості, які були зазначені в оскаржуваному наказі, зокрема: місце відрядження, строк та мета відрядження. Доказів того, що позивачів було ознайомлено з оскаржуваним наказом про відрядження до дати такого відрядження відповідачем також надано не було. Предметом позову не є питання повернення позивачів із відрядження, позивачі навпаки вважають, що таке відрядження було незаконним. Тому повернення позивачів з відрядження не впливає на факт наявності незаконного наказу про відрядження позивачів. Просить позовні вимоги задовольнити.

09.08.2022 відповідач надав додаткові докази: копії витягу з наказу № 129 від 15.05.2022 командира військової частини НОМЕР_1 міста Яворів про те, що військовослужбовці ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в складі підрозділу. Також надано копії витягів з наказу № 167 від 23.06.2022 командира військової частини НОМЕР_1 міста Яворів щодо позивачів.

Будь-яких клопотань щодо розгляду справи з викликом учасників справи від сторін не надходило.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» військовослужбовець ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_5 та з та з 25.02.2022 року зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 (витяг з наказу від 25.02.2022 №6), рядовий ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_8 на посаду - стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_9 (витяг з наказу від 25.02.2022 № 27).

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» військовослужбовець ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_4 . (витяг із наказу від 26.02.2022 року №8) та з 26.02.2022 року зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 , старшого солдата ОСОБА_2 призваного другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаду - старший стрілець відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 (витяг із наказу від 26.02.2022 року №28).

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» військовослужбовець ОСОБА_3 був призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_4 . (витяг із наказу від 26.02.2022 року №8) та з 26.02.2022 року зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдата ОСОБА_3 призваного другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаду - стрілець відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 (витяг із наказу від 26.02.2022 року №28).

Відповідно до телеграми від 10 травня вих.№ 5/308 від ІНФОРМАЦІЯ_10 , в якій поставлені задачі та вказана підстава про відрядження до військової частини НОМЕР_1 , а саме розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від10.05.2022 року №501/316дск, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 10.05.2022 № 66:

- солдата ОСОБА_1 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_11 відряджено до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до окремого розпорядження, з 10 травня 2022 року для виконання бойових завдань у складі військової частини. Підстава: розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 10.05.2022 № 501/316дск, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 від 10.05.2022 №5/308;

- старшого солдата ОСОБА_2 , старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 відряджено до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до окремого розпорядження, з 10 травня 2022 року для виконання бойових завдань у складі військової частини. Підстава: розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 10.05.2022 № 501/316дск, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 від 10.05.2022 №5/308;

- солдата ОСОБА_3 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 відряджено до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до окремого розпорядження, з 10 травня 2022 року для виконання бойових завдань у складі військової частини. Підстава: розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 10.05.2022 № 501/316дск, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 від 10.05.2022 №5/308.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2022 № 129, позивачі вважаються такими, що прибули та залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в складі підрозділу 15 травня 2022; їх зараховано на продовольче забезпечення в районі здійснення заходів.

Вважаючи наказ про відрядження від 10.05.2022 № 66 в означених частинах протиправним, позивачі звернулися до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України в зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, проходженням військової служби у Збройних Силах України здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008).

Статтею 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) (п. 5 Положення №1153/2008).

Указом Президента України Про введення воєнного стану від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено: з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб (Указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022); з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (Указ Президента України від 18.04.2022 №259/2022); з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (Указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022). Указом Президента України від 12.08.2022 р. № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Водночас, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 постановлено військовому командуванню (зокрема, Міністерству оборони України та Збройним Силам України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 №69/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, оголошено проведення загальної мобілізації протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, зокрема, на території Рівненської області.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Враховуючи викладене, у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану та оголошення загальної мобілізації позивачів призвано на військову службу в Збройних Силах України та зараховано до списків особового складу Вараського РТЦКСП, що підтверджується матеріалами справи та сторонами визнається.

Пунктом 145 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою, зокрема, забезпечення охорони, супроводження і доставки військових вантажів, озброєння, військової техніки та інших матеріальних засобів; виконання обов`язків військової служби у складі військових частин, задіяних до ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в антитерористичних операціях; в інших випадках за викликом (розпорядженням) старших командирів.

Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

Відповідно до п. 146 Положення №1153/2008 військовослужбовцям, які направляються у відрядження, видається посвідчення про відрядження встановленого зразка.

Особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України визначає Інструкція про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №364/30232 (далі - Інструкція №105).

Відповідно до п.2 Інструкції №105 відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в інший населений пункт для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Згідно з п.3 Інструкції №105 рішення про направлення військовослужбовців у відрядження (за наявності бюджетних асигнувань) та відшкодування витрат на відрядження приймають, зокрема, в інших органах військового управління керівник органу військового управління або його заступник; у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях командир (начальник, керівник) військової частини (військового навчального закладу, військового підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації);

Рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження.

На підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження.

Дослідивши витяги з оспорюваного наказу від 10.05.2022 №66 (по стройовій частині) суд встановив, що такий наказ виданий ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 10.05.2022 № 501/316дск, розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 від 10.05.2022 №5/308.

Згідно з розпорядженням від 10.05.2022 №5/308 вимагається від начальників Р(М)ТЦКСП Рівненської області, начальників відділів РТЦКСП з 11.05.2022 відрядити (до окремого розпорядження) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) для виконання бойових завдань у складі військової частини військовослужбовців від кожної роти охорони з розрахунку, зокрема, від Вараського РТЦКСП 16 військовослужбовців. Усього - 100 чоловік за Рівненську область.

У зв`язку з чим, в оспорюваному наказі, яким з 10.05.2022 для виконання бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 відряджено, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , продубльовано текст розпорядження від 10.05.2022 №5/308.

Таким чином, оспорюваний наказ містить пункт призначення та найменування військової частини (установи, організації), куди відряджаються позивачі - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ); строк та терміни відрядження - до окремого розпорядження; мету відрядження - для виконання бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 , а також прийнятий уповноваженою особою - ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, такий наказ виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Крім того, пунктом 2 розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 від 10.05.2022 №5/308 вимагається старшим команд від Р(М)ТЦКСП мати на усій військовослужбовців посвідчення про відрядження, продовольчий атестат та витяг з наказу по стройовій частині.

На позивачів видані посвідчення про відрядження від 10.05.2022 ( ОСОБА_1 - № 57, ОСОБА_2 - № 61, ОСОБА_3 - №58).

У посвідченнях про відрядження вказано: пункт призначення до АДРЕСА_1 , термін відрядження з 10 травня 2022 року до окремого розпорядження, мета відрядження для виконання бойових завдань у складі військової частини.

В посвідченнях про відрядження містяться відмітки про вибуття з Вараського РТЦКСП 10.05.2022, прибуття у в/ч НОМЕР_1 11.05.2022. Також в посвідченнях про відрядження є відмітки про: вибуття ОСОБА_1 з в/ч НОМЕР_1 29.06.2022, прибуття в Вараський РТЦКСП 29.06.2022; вибуття ОСОБА_2 з в/ч НОМЕР_1 29.06.2022, прибуття в Вараський РТЦКСП 30.06.2022; вибуття ОСОБА_3 з в/ч НОМЕР_1 29.06.2022, прибуття в Вараський РТЦКСП 30.06.2022.

А відтак, доводи позивачів про відсутність посвідчень про відрядження спростовано наявними в матеріалах доказами копіями посвідчень про відрядження, які відповідним чином зареєстровані, та містять відмітки про вибуття та прибуття позивачів.

Щодо доводів позивачів про відсутність в оспорюваному наказі строку та терміну їх відрядження суд зазначає таке.

Пунктом 4 Інструкції №105 передбачено, що строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами).

При цьому, абзацом 9 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98, зі змінами та доповненнями, встановлено, що строк відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу та працівників, які направляються починаючи з 14 квітня 2014 року в межах України для участі в антитерористичних операціях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а також, здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, не повинен перевищувати період проведення таких заходів.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлює інший строк відрядження військовослужбовців в межах України для участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, який не повинен перевищувати період проведення таких заходів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що оспорюваний наказ в частині відрядження позивачів до іншої військової частини для виконання бойових завдань прийнятий з порушенням порядку чи способу його прийняття в частині строку і терміну відрядження таких військовослужбовців. Адже, беручи до уваги введення на всій території України правового режиму воєнного стану, який триває як на день виникнення спірних правовідносин, так і на день ухвалення судового рішення, оспорюваний наказ містить строк та термін відрядження позивачів, а саме: до окремого розпорядження.

Щодо покликань позивачів на не ознайомлення їх з оспорюваним наказом суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України "від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Закон № 548-XIV) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст.14 Закону № 548-XIV).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Закону № 548-XIV).

Відповідно до ст.35 Закону № 548-XIV, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі статтею 36 Закону № 548-XIV командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Статтею 37 Закону № 548-XIV встановлено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Враховуючи викладене, та обставина, що позивачів не ознайомлено з оспорюваним наказом у паперовому вигляді, не свідчить про фактичну відсутність такого наказу та не може свідчити про його неправомірність, оскільки в силу вимог ст.35 Закону №548-XIV наказ може бути доведений до одного чи групи військовослужбовців не лише в письмовій, а й в усній формі, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що згідно зі ст.4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Закон №551-XIV) військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, серед іншого: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не опускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 5 Закону №551-XIV встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк (ст.6 Закону №551-XIV).

Щодо покликань позивачів на те, що в посвідченнях про відрядження зазначено місце відрядження - м. Яворів Львівської області, а позивачі були були залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у Донецькій області, то суд зазначає таке.

З копій витягів з наказу № 129 від 15.05.2022 командира військової частини НОМЕР_1 міста Яворів вбачається, що військовослужбовці ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в складі підрозділу, позивачі зараховані на продовольче забезпечення в районі здійснення заходів. Тобто, наявний наказ командира військової частини НОМЕР_1 , яким визначено, що позивачі в складі підрозділу залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач підтвердив правомірність оспорюваного наказу, а наведені позивачами доводи не дають суду підстав для його скасування.

Крім зазначеного вище суд звертає увагу на таке.

Згідно відміток у посвідченнях про відрядження позивачів, витягу з наказу від 30.06.2022 № 88, позивачі повернулися з відрядження з Військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 та приступили до виконання службових обов`язків.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних або юридичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем - фізичною (юридичною) особою та відповідачем - суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зміст адміністративної юстиції ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.

Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені частиною першою статті 5 та частиною другою статті 245 КАС України.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Вирішуючи справу по суті, суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Зважаючи на те, що позивачі прибули з відрядження і приступили до виконання службових обов`язків, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 10.05.2022 № 66 в частині направлення позивачів у відрядження не є ефективним способом захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 серпня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_13 ( АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя С.М. Дуляницька