Справа № 420/8740/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8740/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мельника Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Продун В.В. (на підставі ордеру),

представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (на підставі довіреності),

представника відповідача військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 (на підставі довіреності),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2.97 наказу №24 від 25.02.2022 року та зобов`язання звільнити з військової служби, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 27 червня 2022 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 або позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі Відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 (надалі Відповідач 2), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2.97 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 року №24;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання. За таких обставин, на переконання позивача, законне рішення про призов ОСОБА_1 можливе лише за його згодою і тільки за місцем проживання.

Позивач зазначає, що під час спілкування з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , не будучи обізнаним про наявність в нього права на відстрочку, надав останнім військовий квіток та повідомив про свій сімейний стан, у тому числі наявність на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. Однак, під час процедури оформлення призову роз`яснень про наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації від службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач не отримав.

Окрім цього, позивач зазначає, що згоду на призов на військову службу під час мобілізації він не надавав.

Позивач стверджує, що на порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктом 2.97 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 року №24 сержант ОСОБА_1 призваний на військову службу та зарахований до списків особового складу на посаду старшого стрільця другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи пункт 2.97 наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 №24 від 25.02.2022 року про призов на військову службу та зарахування до списків особового складу на посаду старшого стрільця другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_1 протиправним та таким, що прийнятий з порушенням норм діючого законодавства, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 на адміністративний позов обґрунтовано наступним.
Вимоги, викладені позивачем у позовній заяві відповідач 1 не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач 1 зазначає, що ОСОБА_1 повістка з викликом до відповідача 1 не вручалася та не надсилалася. Позивач 25.02.2022 року сам прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як доброволець, бажаючий вступити до лав Збройних Сил України, що має відповідні вміння та навички після військової служби за контрактом.

Відповідач 1 стверджує, що позивач при здійсненні мобілізаційних заходів 25.02.2022 року, як доброволець, взагалі не надавав відповідачу 1 відомості про наявність трьох неповнолітніх дітей, а лише заявив про факт одруження, таким чином, на переконання відповідача 1, відмовившись від права отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, згідно абз. 4, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В той же час, 20.04.2022 року позивач звернувся із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення з лав Збройних Сил України та з займаної посади на підставі пп. «г», п.2, ч. 4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як наявність трьох неповнолітніх дітей.

Таким чином, відповідач 1 звертає увагу, що саме 20.04.2022 року адміністрація ІНФОРМАЦІЯ_2 дізналась про наявність у ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей з додатків до звернення про звільнення (копії свідоцтва про народження дітей).

Відповідач 1 зазначає, що звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на підставі пп. «г», п. 2, ч. 4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю трьох неповнолітніх дітей, не передбачена.

Окрім цього, після одержання інформації про наявність у сержанта ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років, відповідачем 1, із урахуванням вимог абз. 17, ч. 1, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», було запропоновано позивачу подати рапорт на перевід на нижчу посаду в ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження служби за місцем проживання, але позивач від здійсненої пропозиції відмовився та виявив бажання проходити військову службу в іншій військовій частині.

З огляду на вищевикладене, ІНФОРМАЦІЯ_3 вважає, що оскаржуваний наказ прийнятий в межах діючого законодавства, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відзив військової частини НОМЕР_1 на адміністративний позов обґрунтовано наступним.
Вимоги, викладені позивачем у позовній заяві відповідач 2 не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Так, військова частина НОМЕР_1 посилаючись на закріплені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану, зауважує, що наявність на утриманні трьох дітей віком до 18 років до вказаного переліку не належить.

Таким чином, на переконання відповідача 2, у командування військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану.

Відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 на адміністративний позов обґрунтовано наступним.
Позивач не заперечує, що прибув 25.02.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 без відповідного виклику. Водночас, стверджує що метою прибуття позивача було уточнення облікових даних, як зазначено у позовній заяві, а не призов на військову службу під час мобілізації.

При цьому, необхідність самостійного з`явлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 обумовлена, зокрема, необхідністю виїзду на роботу за кордон, а відтак узгодженням такого виїзду з відповідачем у відповідності до частини четвертої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Окрім цього, позивач зазначає, що надав представникам відповідача 1 військовий квиток та паспорт громадянина України, в якому зазначено про наявність в нього трьох неповнолітніх дітей. В той же час, на переконання позивача, відсутність в обліковій картці ОСОБА_1 відомостей про наявність у нього неповнолітніх дітей є недоліком у службовій діяльності службових осіб відповідача 1, а не доказом ненадання таких відомостей позивачем, позаяк картка заповнюється саме цими особами.

Також, позивач зазначає, що за загальними правилами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» та «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» будь-яке волевиявлення громадянина або військовослужбовця з питань проходження служби оформлюється рапортом.

До того ж, посилання на такий рапорт міститься у пункті 2.97 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 року №24.

Поряд з цим, позивач стверджує, що рапорт з проханням призвати його на військову і службу під час мобілізації він не писав, а відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на вказаний рапорт в оскаржуваному наказі, - до суду його не надає.

Процесуальні дії
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

11 липня 2022 року від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов з додатками (вхід. №21925/22).

21 липня 2022 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов з додатками (вхід. №23399/22).

27 липня 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 з додатками (вхід. №24023/22).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року вирішено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2.97 наказу №24 від 25.02.2022 року та зобов`язання звільнити з військової служби розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено перше судове засідання на 15 серпня 2022 року.

Також вищезазначеною ухвалою витребувано:

1) у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) належним чином оформлений переклад на українську мову посвідчення моряка з зазначенням відомостей про найняття 18.02.2022 року на судно «JS Jaguar», а також належним чином засвідчені копії:

- усіх сторінок військового квитка ОСОБА_1 ;

- електронних білетів на виліт з України від 03.03.2022 року (належної якості та з перекладом на українську мову);

- посвідчення батька з багатодітної сім`ї (за наявністю);

- доказів отримання ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2022 року по час розгляду даної справи.

2) у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) належним чином оформлені копії документів які підтверджують проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії та, за наявністю, картки обстеження та медичного огляду.

У судовому засіданні 15 серпня 2022 року ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом задоволено клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи з додатками (вхід. №25653/22) та клопотання відповідача 1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 про долучення доказів до матеріалів справи з додатками (вхід. №26040/22).

У судовому засіданні 23 серпня 2022 року ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи: листи ІНФОРМАЦІЯ_1 з додатками (вхід. №26112/22, вхід. №ЕП/23345/22, вхід. №26680/22); лист представника позивача з додатками (вхід. №ЕП/23218/22); також задоволено клопотання представника позивача про приєднання доказів до матеріалів справи (вхід. №26710/22).

У судовому засіданні 30 серпня 2022 року ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи додаткові пояснення позивача (вхід.№27272/22).

У судовому засіданні 30 серпня 2022 року позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представники відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у заявах по суті справи.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додаткові пояснення, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 05 червня 1996 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.75-76).

Відповідно до записів у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 вбачається: « 4 «Сімейний стан» поле не заповнено; I «Відношення до військової служби» 5. Призовною комісією Білгород-Дністровського району Одеської області визнаний придатним до військової служби. Призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину 27.04.2000 р.»; 7. Військову присягу прийняв 21 травня 2000 року у в/ч НОМЕР_6 ; 8. 25 жовтня 2001 року на підставі наказу МО України від 23.08.2001 р. №294 звільнений (демобілізований) в запас (а.с.110-118).

Відповідно до послужного списку, ОСОБА_1 01.07.2005 року зарахований на військову службу за контрактом в Державну прикордонну службу України. 07.02.2007 року ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту (а.с.149-152).

05 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20 грудня 2005 року серії НОМЕР_7 (а.с.14), а також записом на сторінці 10 паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого 05 червня 1996 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.79).

ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження від 31.10.2006 року серії НОМЕР_8 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.16));

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження від 13.09.2011 року серії НОМЕР_9 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.17));

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про народження від 03.09.2019 року серії НОМЕР_10 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.15)).

Вказане також підтверджено записом на сторінці 9 паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого 05 червня 1996 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.78).

Судом встановлено, що в графі 4 «Сімейний стан та місце проживання сім`ї» Облікової карти до військового квитка серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 вказано: «одружений» (а.с.50); в графі 12 особової справи №99 ОСОБА_1 внесено записи, зокрема, про одруження (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_7 від 14.12.2005 року) та про наявність сина ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_8 від 31.10.2006 року) (а.с.148-156).

Указом Президента України №69/2022 «Про Загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно рапорту заступника начальника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки-начальника мобілізаційного відділення підполковника ОСОБА_8 судом встановлено, що під час проведення загальної мобілізації в період з 24 по 25 лютого 2022 року сержанту запасу ОСОБА_1 1980 року народження, повістку про призов на військову службу не направляли та не вручали (а.с.51). Відносно зазначеного позивач в судовому засіданні не заперечував.

09.02.2022 рому між ОСОБА_1 та EVERGAS SHIP MANAGEMENT PTE. (як агентом, що діє від імені власника) укладено договір про працевлаштування моряка, згідно положень якого датою початку дії договору визначено 24.02.2022 року (або відправлення з місця працевлаштування) (а.с.136-140).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 року №24 сержанта ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим стрільцем другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до списків особового складу та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, 5 тарифний розряд, шпк "старший солдат", ВОС-Ю868А. Підстава: Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року, рапорт сержанта ОСОБА_1 від 25.02.2022 року (а.с.11).

20.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про звільнення з лав Збройних Сил України та із займаної посади на підставі пп. «г», п.2, ч. 4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як наявність трьох неповнолітніх дітей.

Листом від 02.05.2022 року №1876 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , повідомив позивачу, що відповідно до ст.26 частини четвертої п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (пункт 2 частини четвертої статті 26 доповнено підпунктом "г" згідно із Законом № 2122-ІХ від 15.03.2022; редакції Закону № 2169-ІХ від 01.04.2022) відсутні підстави для звільнення з лав Збройних Сил України, оскільки під час воєнного стану такі сімейні обставини, як наявність трьох неповнолітніх дітей, не дають право на звільнення (а.с.54).

Лист від 02.05.2022 року №1876 позивач отримав 02.05.2022 року, що підтверджується проставленим підписом на вказаному документі (а.с.54).

Рапортом від 08.07.2022 року старшим сержантом з матеріального забезпечення роти охорони ОСОБА_9 доведено до відома начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , що: « 25.02.2022 року до роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано сержанта ОСОБА_1 , який прийшов добровільно. Коли надійшов наказ про передислокацію особового складу до іншої військової частини сержант ОСОБА_1 надав рапорт з проханням звільнити його з військової служби від 20.04.2022 р. В цьому рапорті він вказував на те, що він батько 3 дітей, що дружина подає на розлучення. На його рапорт була надана відповідь з відмовою в зв`язку з тим, що він не скористався умовами статті яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації як батько багатодітної родини. Через деякий час він погодився на перевід в іншу військову частину. При особистій бесіді він сказав, що дружина знайшла роботу за кордоном, тому йому потрібно звільнитися, щоб поїхати з нею…» (а.с.55).

Рапортом від 12.07.2022 року начальник відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу доповів начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1980 року народження, 24-25.02.2022 року до відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу не надавав відомостей про наявність неповнолітніх дітей (а.с.52).

Рапортом від 12.07.2022 року начальник відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_1 доповів начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сержант ОСОБА_1 , 1980 року народження, призваний на військову службу по мобілізації на добровільній основі. Також, у вказаному рапорті зазначено, що про наявність у військовослужбовця ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей стало відомо вперше при отриманні заяви від 20.04.2022 року (а.с.53).

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 07.05.2022 року №47-РС (по особовому складу) сержанта ОСОБА_1 призначено у розпорядження командира НОМЕР_11 Окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Вважаючи прийнятий відповідачем наказ в частині призову на військову службу та зарахування до списків особового складу на посаду старшого стрільця другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_1 протиправним та таким, що прийнятий з порушенням норм діючого законодавства, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII), Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 3 Закону №2232-XII, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено та вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, що ОСОБА_1 з 27.04.2000 року по 25.10.2001 року проходив військову строкову службу та з 01.07.2005 року по 07.02.2007 року проходив військову службу за контрактом та був звільнений у запас Збройних Сил України.

Частиною третьою статті 1 Закону України №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 8 статті 2 Закону України №2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Пункт 10 статті 38 Закону України №2232-XII (в редакція чинних на момент народження у позивача дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 ) визначав, що призовники та військовозобов`язані в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.

Так, наявна у матеріалах даної адміністративної справи особова справа №99 ОСОБА_1 у графі 12 містить запис, зокрема, про одруження (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_7 від 14.12.2005 року) та про наявність сина ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_8 від 31.10.2006 року) (а.с.148-156).

Відповідно до абз. 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року №921 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» призовники і військовозобов`язані повинні особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

З огляду на вказане, суд зауважує, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів виконання обов`язку щодо своєчасного повідомлення органу, в якому він перебуває на військовому обліку, про зміну його сімейного стану, зокрема народження дітей, з урахуванням чого суд критично відноситься до тверджень позивача, що відсутність даних в обліковій картці є виключно недоліком у службовій діяльності службових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Так, указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено, зокрема: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" - продовжено строк його дії на 30 діб, з 26 березня 2022 року, а Указом Президента України від 18.04.2022 року №159/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" - продовжено строк його дії ще на 30 діб, з 25 квітня 2022 року.

Законом України від 17 травня 2022 року №341/2022 затверджено Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102- IX (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, та Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законові України від 21 квітня 2022 року №212-ІХ), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Спірні відносини врегульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII), який визначає правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ч.ч. 3,5 статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно п. 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки та, зокрема, на відповідача 1.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону №3543-Х11, яка визначає, зокрема, що: громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період (абзац другий частини першої вказаної статті); під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (ч. 3 вказаної статті).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач без виклику добровільно з`явився 25.02.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до абзацу 4 статті 23 Закону №3543-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Водночас, позивач стверджує, що метою прибуття було уточнення облікових даних, а не призов на військову службу під час мобілізації. Окрім цього, позивач зазначає, що надав представникам відповідача 1 військовий квиток та паспорт громадянина України, в якому зазначено про наявність в нього трьох неповнолітніх дітей та про існування права на відстрочку на підставі абзацу 4 статті 23 Закону №3543-XII позивачу не було ані відомо, ані повідомлено службовими особами відповідача 1.

Щодо посилань позивача, як на підтвердження факту обізнаності відповідача 1 про наявність у ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей, на записи на сторінці 9 паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого 05 червня 1996 року Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.78), то суд зауважує, що вказані записи не містять посилань ані на дату їх внесення, ані на суб`єкта їх внесення, що не дозволяє суду із достатньою впевненістю зробити висновок про їх достатність та допустимість на підтвердження вказаного факту.

При цьому доказів на підтвердження подання позивачем відповідачу 1 інших документів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей, зокрема свідоцтв про народження, на час винесення оскаржуваного наказу, до суду не надано та про їх існування суд не повідомлено. Крім цього, в судовому засідання позивач особисто зазначив, що документів на підтвердження наявності у нього трьох неповнолітніх дітей він відповідачу 1 не надавав.

До того ж, діюча на момент прийняття оскаржуваного наказу редакція абзацу 4 статті 23 Закону №3543-XII, ставить можливість призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, у залежність виключно від наявності згоди особи, а не від факту наявності або відсутності дітей.

Щодо факту необізнаності позивача про наявність у нього права на відстрочку, суд зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Згідно з частиною 3 статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними та відповідно, не можуть застосовуватись. Тому основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть цієї презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи той факт, що позивач вже проходив як строкову військову службу, так і військову службу за контрактом, прийняв військову присягу 21 травня 2000 року, а також 27 квітня 2000 року власноручно поставив підпис на сторінці 32 свого військового квітка серія НОМЕР_5 , щодо ознайомлення з правилами військового обліку, суд критично оцінює посилання позивача про необізнаність про існування у нього права на відстрочку під час мобілізації.

При цьому, суд зазначає, що в судовому засіданні позивач зазначив, що взагалі не звертався до відповідача 1 із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу як під час мобілізації, так і на час винесення оскаржуваного наказу.

Щодо тверджень позивача про необхідність згоди позивача на його мобілізацію та про відсутність такої згоди суд зазначає наступне.

Так, аналіз положень абзацу 4 статті 23 Закону №3543-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозволяє зробити висновок, що військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання. В той же час, суд звертає увагу, що зазначеними положенням Закону №3543-XII не визначено форму надання військовозобов`язаним такої згоди.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 року №24 у переліку підстав його прийняття містить, зокрема, рапорт сержанта ОСОБА_1 від 25.02.2022 року (а.с.11).

Проте, позивач заперечує факт подання відповідного рапорту, а відповідачем на вимогу суду вказаний рапорт сержанта ОСОБА_1 від 25.02.2022 року надано не було. Враховуючи надання відповідачем 1 доказів про знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (а.с.179-180), встановлення змісту цього рапорту судом не представляється можливим.

Однак, вирішуючи питання щодо існування факту згоди позивача на призов на військову службу, суд приймає до уваги, що позивач з 25.02.2022 року проходив службу у другому відділенні охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував відповідне грошове забезпечення та не звертався до відповідача 1 із будь-якими заявами чи скаргами як з приводу призову на військову службу, так і з приводу проходження служби протягом тривалого часу, аж до моменту звернення з рапортом від 20.04.2022 року до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення з лав Збройних Сил України та із займаної посади на підставі пп. «г», п.2, ч. 4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім цього, враховуючи зазначене судом, суд також критично відноситься до тверджень позивача щодо підстав явки до відповідача 1 з метою узгодження виїзду на роботу за межі України за наявністю наданих суду доказів, а саме копії контракту, електронного квитка, послужної книжки моряка (а.с.99-101, 104-109) за недоведеністю позивачем в цілому факту необхідності цього узгодження приписами діючого українського законодавства станом на 25.02.2022 року, а також враховуючи положення Наказу Міністерства інфраструктури України від 18.10.2013 року №811, яким затверджені правила внесення записів до Послужної книжки моряка.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 2.97 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 року №24.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 07.05.2022 року №47-РС (по особовому складу) сержанта ОСОБА_1 призначено у розпорядження командира НОМЕР_11 Окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Вказаний наказ позивачем не оскаржувався та у судовому порядку протиправним не визнавався.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Таким чином, суд констатує факт того, що наявність трьох неповнолітніх дітей, як підстава для звільнення з військової служби під час воєнного стану, приписами Закону України №2232-XII не передбачена.

При цьому, враховуючи висновки суду, щодо підстав звільнення позивача, суд приймає до відома факт наявності у позивача трьох неповнолітніх дітей, але критично оцінює твердження представника позивача та позивача в цілому відносно того, що підставою для звільнення позивача з військової служби під час воєнного стану в державі можуть бути загальні принципи регламентовані процесуальним та матеріальним законодавством України враховуючи приписи ст. 159 КАС України, згідно якої законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2.97 наказу №24 від 25.02.2022 року та зобов`язання звільнити з військової служби не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 159, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2.97 наказу №24 від 25.02.2022 року та зобов`язання звільнити з військової служби відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано суддею 01 вересня 2022 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.