Справа № 368/532/22
Суддя: Іванюта Т. Є.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 368/532/22
Рішення

Іменем України

"29" серпня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції у Рівненській області (м.Рівне, вул. Миколи Хвильового,2) про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 24.06.2022 року він керував автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 на 326 км автодороги Київ-Чоп де його було зупинено представником патрульної поліції.

Причиною зупинки стало порушення вимог пункт 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення швидкості. На думку поліцейського, позивач перевищив встановлене обмеження швидкості на 20 км/год, оскільки рухався зі швидкістю 85 км/год. Фіксування швидкості руху автомобіля позивача було здійснено за допомогою технічного приладу TruCam. При цьому, поліцейським не було здійснено використання технічного приладу TruCam стаціонарно вмонтованим способом, натомість фіксація швидкості руху автомобіля здійснювалася поліцейським шляхом використання пристрою з рук.Вказану постанову позивач, вважає такою, що порушує його права, а тому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява в якій він просить слухати справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 24.06.2022 року ОСОБА_1 рухався автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 та на 326 км автодороги Київ-Чоп був зупинений представником патрульної поліції.

Причиною зупинки стало порушення ОСОБА_1 вимог пункт 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення швидкості. На думку поліцейського, ОСОБА_1 перевищив встановлене обмеження швидкості на 20 км/год, оскільки рухався зі швидкістю 85 км/год. Фіксування швидкості руху автомобіля позивача було здійснено за допомогою технічного приладу TruCam. При цьому, поліцейським не було здійснено використання технічного приладу TruCam стаціонарно вмонтованим способом, натомість фіксація швидкості руху автомобіля Позивача здійснювалася поліцейським шляхом використання пристрою з рук.

Заперечення ОСОБА_1 про те, що використання технічного приладу TruCam з рук є неправомірним, оскільки прилад може показати неправильні показники швидкості руху транспортного засобу та вимогу надати документи про повірку технічного приладу працівник поліції проігнорував та склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка так і не була отримана позивачем.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху України є незаконним, недоведеним і необґрунтованим з наступних підстав.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-УІІІ (надалі - Закон №580-УІ1І), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи зазначені положення ст. 40 Закону №580-УІІІ при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону - стаціонарно вмонтованим способом, тому як здійснення фіксації швидкості з руки (рук) може дати більше ніж передбачено відповідним свідоцтвом про повірку похибку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху транспортного засобу, яким керував Позивач.

Проте, всупереч ст. 40 Закону №580-УІІІ, фіксування швидкості руху автомобіля Позивача за допомогою приладу ТruСаm здійснювалося поліцейським з рук, будь-яких доказів щодо способу розміщення, закріплення приладу ТruСаm, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, надано не було, так само як і документів про повірку технічного приладу.

Отже, виходячи з положень ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-У11І при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Аналогічних висновків дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01 лютого 2021 року по справі № 752/8928/20, Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 21 січня 2021 року по справі № 157/703/20.

Крім того, у ОСОБА_1 відсутні обґрунтовані підстави вважати, що прилад ТruСаm відповідає встановленим законодавством вимогам щодо вимірювальних приладів, які використовуються для фіксації перевищення швидкості транспортними засобами та, зокрема, щодо наявності свідоцтва про повірку приладу, оскільки відповідних документів на вимогу позивача поліцейським надано не було.

Згідно з пп. 16 п. 3 Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року №193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 року за №278/28408, у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено чи свідоцтво про повірку втрачено, засіб вимірювальної техніки вважається неповіреним.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 8 Закону № 580-УШ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-УІІІ поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, постанова щодо ОСОБА_1 була складена з грубим порушенням чинного законодавства.

Таким чином, оскаржувана постанова не може бути доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та, відповідно, підставою для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт невиконання Позивачем вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення швидкості, висновок про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення не може ґрунтуватися лише на підставі даних зафіксованих вимірювальним приладом ТruСаm, оскільки згідно ч. 3 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

За таких обставин відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

КУпАП закріплений принцип, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, всупереч вказаним вимогам працівником патрульної поліції під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення був проігнорований факт відсутності будь- яких доказів, які б могли підтвердити факт події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Крім цього, ч.3 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до ч. 4 цієї статті, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, постанова від 24.06.2022 р. по справі про адміністративне правопорушення прийнята з порушеннями Конституції та вищезазначених норм діючого законодавства України, тому є необґрунтованою та незаконною.

Крім цього, оскаржуваною постановою ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за два адміністративних правопорушення.

Згідно постанови від 24.06.2022 р. ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи особою, яка позбавлена права керувати на підставі постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06.2022 р.

Хоча у поліцейського взагалі не було підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за керування транспортним засобом як особою, яка позбавлена права керувати, оскільки постанова Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06.2022 року на момент винесення поліцейським постанови не набрала законної сили.

Згідно ст. 291 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Згідно ст. 294 КУпАП встановлено десятиденний строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з наданої представником позивача копії постанови Київського апеляційного суду від 01.08.2022 року постанова Кагарлицького районного суду Київської області від 17.06.2022 р. щодо ОСОБА_1 скасована, а провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративне правопорушення та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням рішення ЄСПД у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелія проти Росії» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Важливою для України з точки зору конкретизації положень щодо презумпції невинуватості є правозастосовна практика Європейського суду з прав людини, яка в нашій державі є джерелом права та має вищу, порівняно з національним законодавством, юридичну силу. У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія "Вестберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "...адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

Відповідно до ч. 88 ст.160 КАСУ повідомляю, що судовий збір за подачу позовної заяви не сплачується відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП, відповідно до якої особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення звільняється від сплати державного мита.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та п. 2 розділу IV Інструкції № 376 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.?

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови та за наявності підстав скасовує постанову по справі про адміністративне правопорушення і закриває справу, та виносить рішення щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення і закриття справи.

Виходячи із зазначеного вище, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі від 24.06.2022 р. серія БАА № 924209 підлягає скасуванню, а відповідна справа закриттю.

Згідно ст.18 Закону Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського поважати і не порушувати прав і свобод людини.

У наведених положеннях Конституції України, ЗУ «Про національну поліцію» та Кодексу про адміністративні правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду повноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про пактику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

А тому, вимоги позивача суд вважає правомірними, постанова від 24.06.2022 року БАА №924209 підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Враховуючи виклакдене, керуючись ст. 243,244, 245, 246, 250 КАС України, суд,-

постановив :

Позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серія БАА №924209 від 24.06.2022 р., відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржена до Шостого Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення виготовлено 29.08.2022 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.