Справа № 440/5421/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/5421/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Комунального підприємства "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2022 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (надалі також позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" (надалі - КП "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана", відповідач) про стягнення з Комунального підприємства "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарських санкцій у розмірі 808776,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у порушення вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідачем у 2021 році не виконано нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для застосування вказаних вище сум адміністративно-господарських санкцій.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

18 липня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 72-75/, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ним щомісячно протягом 2021 року надавалася інформація до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН. Крім того, відповідач здійснював самостійний пошук осіб з інвалідністю з метою працевлаштування, а саме через засоби масової інформації, шляхом розміщення у тролейбусах оголошень про запрошення на роботу осіб з інвалідністю та розміщення інформації на сторінці відповідача на офіційному веб порталі Кременчуцької міської ради. Відповідач вказує, що протягом 2021 року Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості був поінформований про наявність вакансій для осіб з інвалідністю на підприємстві та мав можливість направляти осіб для подальшого працевлаштування, а відповідач безпідставно не відмовляв особам з інвалідністю у працевлаштуванні на підприємстві. Відтак, на думку відповідача, ним вжито усіх заходів щодо недопущення правопорушення, тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

20 липня 2022 року до суду подано відповідь на відзив /а.с. 104-105/, у якій представник позивача зазначає, що єдиною підставою для заперечень відповідача є висновок про виконання останнім усіх умов по працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом подання до центру зайнятості щомісяця Звітів за формою 3-ПН про попит на робочу силу. Крім того, у відзиві на наведено норм законодавства, які б визначали перелік підстав для звільнення від сплати адміністративно-господарських санкцій та пені.

29 липня 2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив /а.с. 108-109/, у яких зазначено, що звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, і ним щомісячно протягом 2021 року надавалася інформація до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Комунальне підприємство "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" (ідентифікаційний код 03328528) зареєстроване як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 99/.

06.04.2022 КП "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" подано до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2021 рік (форма № 10-ПІ) (вх. № 3354 від 06.04.2022) /а.с. 3/.

Згідно відомостей, зазначених у Звіті, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) підприємства у 2021 році становила 400 осіб (у тому числі 152-посади штатних працівників, на яких не можуть працювати інваліди), з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (код рядка 02) складає 11 осіб.

За невиконання обов`язку щодо працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування, встановленого статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 808776,25 грн /а.с. 4/. При цьому згідно з відповідним розрахунком кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу, у відповідача складає 16 осіб (400 х 0, 04), кількість незайнятих робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів - 5 осіб (16 - 11), середньорічна заробітна плата штатного працівника 161755,25 грн (64702100,0 : 400), відтак сума адміністративно-господарських санкцій розрахована у розмірі 808776,25 грн (161755,25 х 5).

У зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно із частинами 1, 2 статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (надалі - Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів

Статтею 217 Господарського кодексу України передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини 2 статті 218 Господарського кодексу України слідує, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

За приписами частин 1, 2 статті 17 Закону № 875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Частиною 3 статті 17 Закону № 875-ХІІ встановлено, що відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (надалі - Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу").

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону № 5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок № 316).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067-VI та Порядком № 316; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ; у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

У свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17 та від 03 грудня 2020 року у справі № 812/1189/18, від 24 березня 2021 року у справі № 440/2371/19.

Законом № 875-ХІІ визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи з інвалідністю.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 липня 2020 року у справі № 804/4097/18.

Разом з тим, як випливає з приписів частини 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ, до обов`язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування осіб з інвалідністю, бо саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

Суд також звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа № 806/1368/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17 та від 22 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.003187.

Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 817/650/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17, від 12 липня 2019 року у справі № 812/1126/18.

Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875 міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулася до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

При цьому суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

У зв`язку з цим, суд має перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Такий висновок відповідає висновку Верховного Суду, що викладеному у постановах від 15.04.2019 у справі №820/2190/17, від 24.03.2021 у справі №440/2371/19.

На виконання вимог ухвали суду від 29 червня 2022 року про витребування доказів листом Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості Полтавського обласного центру зайнятості від 13.07.2022 вих. №16/50/443-22 суд повідомлено, що протягом 2021 року КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" щомісяця подавало звіти за ф. №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" для працевлаштування осіб з інвалідністю на посаду "Кондуктор громадського транспорту". Кременчуцьким МРЦЗ були направлені на працевлаштування 6 осіб з інвалідністю, 4 з яких відмовились від працевлаштування, 2 особи отримали в направлені відповідь "Не відповідає вимогам". Одна особа з інвалідністю - ОСОБА_1 відмовився від пропозиції підходящої роботи під час прийому в Кременчуцькому МРЦЗ, тому направлення до роботодавця не формувалось /а.с. 24/.

Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості Полтавського обласного центру зайнятості та позивачем надано до суду засвідчені належним чином копії звітності "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" форми №3-ПН із зазначенням вакансій для осіб з інвалідністю "кондуктор громадського транспорту" на січень 2021 р. (15 вакансій), на лютий 2021 р. (15 вакансій), на березень 2021 р. (15 вакансій), на квітень 2021 р. (15 вакансій), на травень 2021 р. (16 вакансій), на червень 2021 р. (16 вакансій), на липень 2021 р. (15 вакансій), на серпень 2021 р. (14 вакансій), на вересень 2021 р. (14 вакансій), на жовтень 2021 р. (12 вакансій), на листопад 2021 р. (12 вакансій), на грудень 2021 р. (15 вакансій) (вх. №8340/16/50/1-20 від 28.12.2020, вх. №758/86/50/1-21 від 27.01.2021, вх. №1534/16/50/1-21 від 24.02.2021, вх. №2049/16/50/1-21 від 26.03.2021, вх. №2576/16/50/1-21 від 30.04.2021, вх. №2929/16/50/1-21 від 25.05.2021, вх. №3430/16/50/1-21 від 30.06.2021, вх. №277 від 27.07.2021, вх. №593 від 30.08.2021, вх. № 1170 від 26.10.2021, вх. №1466 від 30.11.2021), а також вх. №1664 від 29.12.2021, яка заповнена на 28.12.2021 (15 вакансій) /а.с. 25-53, 76-87/.

Додатково відповідач протягом 2021 року розміщував у місцевій газеті "Кремінь" оголошення про наявні на підприємстві вакансії з метою працевлаштування осіб з інвалідністю, про що свідчать відповідні витяги з газет /а.с. 94-98/.

Матеріалами справи підтверджено, що Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості Полтавського обласного центру до КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" направлено осіб з інвалідністю:

- ОСОБА_2 /а.с. 63/ на робоче місце (вакансію): "кондуктор громадського транспорту". У корінці направлення на працевлаштування ОСОБА_2 від 10.09.2021 зазначено: відмова особи "не підходять умови праці" /а.с. 62/;

- ОСОБА_3 /а.с. 63/ на робоче місце (вакансію): "кондуктор громадського транспорту". У корінці направлення на працевлаштування ОСОБА_3 від 25.10.2021 зазначено: відмова особи "фізично не можу, морально тяжко" /а.с. 64/;

- ОСОБА_4 /а.с. 67/ на робоче місце (вакансію): "кондуктор громадського транспорту". У корінці направлення на працевлаштування ОСОБА_4 від 23.06.2021 зазначено: відмова особи 23.06.2021 /а.с. 66/.

Отже, вказані вище особи з інвалідністю самостійно відмовилися від запропонованої роботи в КП "Кременчуцьке тролейбусне управління".

Крім того, 23.09.2021 Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості Полтавського обласного центру направлено до КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" ОСОБА_5 , якій повторно встановлено 3 групу інвалідності з 21.12.2011, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК /а.с. 59/, на робоче місце (вакансію): "кондуктор громадського транспорту" /а.с. 56/.

У корінці направлення на працевлаштування ОСОБА_6 від 23.09.2021 відповідачем зазначено про відмову в прийнятті на роботу по медичним питанням /а.с. 56/.

Відповідно до положень статті 26 Закону України від 24.02.1994 №4004-XII "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" працівники підприємств харчової промисловості, громадського харчування і торгівлі, водопровідних споруд, лікувально-профілактичних, дошкільних і навчально-виховних закладів, об`єктів комунально-побутового обслуговування, інших підприємств, установ, організацій, професійна чи інша діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може спричинити поширення інфекційних захворювань, виникнення харчових отруєнь, а також працівники, зайняті на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, повинні проходити обов`язкові попередні (до прийняття на роботу) і періодичні медичні огляди. Обов`язкові щорічні медичні огляди проходять також особи віком до 21 року.

Обов`язкові попередні (до прийняття на роботу) та періодичні профілактичні медичні огляди (далі - обов`язкові медичні огляди) працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб (далі - працівники), та видача їм особистих медичних книжок проводяться відповідно до положень Порядку проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2001 № 559.

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що обов`язкові медичні огляди проводяться за рахунок роботодавців (підприємство, установа, організація або фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, що використовують працю найманих працівників).

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що у встановлених законодавством випадках підприємство повинно направити особу на попередній (до прийняття на роботу) медичний огляд, за наслідками якого буде встановлено, чи є протипоказання у особи до відповідної праці.

24.09.2021 КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" видано ОСОБА_6 направлення на обов`язковий попередній медичний огляд працівника /а.с. 58/.

Відповідно до картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду ОСОБА_6 протипоказана праця з психічним навантаженням /а.с. 57, зворот а.с. 57/.

Також 16.09.2021 Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості Полтавського обласного центру направлено до КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" Мишка І.М., якому повторно встановлено 3 групу інвалідності з 15.02.2021, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК /а.с. 69/, на робоче місце (вакансію): "кондуктор громадського транспорту" /а.с. 68/.

У корінці направлення на працевлаштування ОСОБА_7 від 16.09.2021 відповідачем зазначено про відмову в прийнятті на роботу за станом здоров`я, переміщається за допомогою ціпка /а.с. 68/.

При цьому, у довідці до акта огляду МСЕК, виданої ОСОБА_7 у графі висновок про умови та характер праці зазначено, що протипоказана робота пов`язана з тривалою ходою / а.с. 69, зворот а.с. 69/.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивачем не надано доказів безпідставної відмови особам з інвалідністю, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

Таким чином, відповідачем здійснено всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, шляхом систематичного повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю, розміщення оголошень про наявні на підприємстві вакансії з метою працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій є безпідставним.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "… адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач вживав необхідні заходи для працевлаштування інвалідів у 2021 році, а саме, виділив робочі місця у відповідній кількості та щомісячно подавав до центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач безпідставно не відмовляв у працевлаштуванні інвалідам, які направлялися до нього державною службою зайнятості, а тому позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про стягнення адміністративно-господарських санкцій - необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 3, 6-10, 77, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (ідентифікаційний код 13937406, вул. Європейська, 49, м. Полтава, 36039) до Комунального підприємства "Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я.Левітана" (ідентифікаційний код 03328528, вул. Київська, 69, м. Кременчук, Полтавська область, 39631) про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич