Справа № 480/10703/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 р. Справа № 480/10703/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2022, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 06.01.22 по справі №480/10703/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій, з урахуванням уточнень вимог, просив суд першої інстанції:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з урахуванням довідок №01-20-152/1 та №01-20-152/2 архівного відділу (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіки Крим від 09.02.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 09 червня 2021 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 16.06.2021 року він звернувся до ГУ ПФУ України у Сумській області через Роменське об`єднане управління ПФУ із заявою про призначення пенсії. Рішенням ГУ ПФУ у Сумській області №89 від 23.06.2021 року відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що страховий стаж відповідно до поданих документів складав 18 років 04 місяці 09 днів, а для призначення пенсії необхідно 28 років. Зазначена обставина виникла у зв`язку із тим, що у трудовій книжці було зазначено неповну дату народження заявника, а тому до страхового стажу було зараховано періоди за наданими довідками та індивідуальними відомостями про застраховану особу, без врахування відомостей в трудовій книжці. 30.06.2021 року він повторно звернувся із заявою за призначенням пенсії. Додатково надав свідоцтво про народження та довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення ок-2. Рішенням №89 від 06.07.2021 року йому знову було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж необхідний для призначення пенсії становить 28 років, а страховий стаж заявника відповідно до поданих документів становив 18 років 6 місяців 27 днів. Додатково було повідомлено, що до страхового стажу не зарахований період роботи в Феодосіївському СУМ м. Феодосія з 26.06.1987 по 29.06.1989 року, у зв`язку із виправленням в даті наказу про прийняття на роботу та нечітким відтиском печатки. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2021 року по цивільній справі №585/2180/21 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 09 грудня 1981 року. За результатами розгляду заяви позивача про призначення/перерахунку пенсії від 08.09.2021 року теж було прийнято рішення про відмову із аналогічних до вищевказаних причин, та у зв`язку із відсутністю підпису відповідальної особи за видачу трудових книжок у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 09.12.1981 року. При цьому в заяві було зроблено відмітку про те, що заявником додатково буде надано рішення суду про встановлення факту належності трудової книжки, що набрало законної сили. Після отримання рішення суду від 20.08.2021 року по цивільній справі №585/2180/21, він повторно звернувся із заявою за призначенням пенсії від 22.09.2021 року, також на підтвердження періоду страхового стажу періоду роботи в Феодосіївському СУМ м. Феодосія з 26.06.1987 року по 29.06.1989 року було надано архівні довідки від 09.02.2021 року №01-20-152/1, та №01-20-152/2, видані архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіка Крим. Рішенням №89 від 29.09.2021 йому знову відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу роботи, який за підрахунками ПФУ становить 26 років 10 місяців 15 днів. Так, управлінням Пенсійного фонду не було зараховано до страхового стажу період з 29.06.1987 по 29.06.1989 року, оскільки у трудовій книжці стосовно вказаного періоду містяться виправлення та неточності, а довідки №01-20-152/1 та №01-20-152/2, видані архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території. Не погоджуючись з прийнятим рішенням (рішенням №89 від 29.09.2021) , він звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м. Феодосія.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій прохало суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2022, винести постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню. Зазначає, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №89 від 29.09.2021 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 22.09.2021 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, "передбаченого ст.26 Закону №1058-IV. Відповідно до поданих документів, страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років10 місяці 15 днів. За доданими документами, до заяви від 22.09.2021 про призначення пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV не враховано періоди роботи з 26.06.1987 по 29.06.1989, оскільки запис №9 в трудовій книжці позивача про прийняття на роботу машиністом автокрана містить виправлення в даті наказу і не затверджений печаткою підприємства. Для зарахування вказаних періодів роботи позивачем було надано уточнюючі довідки №01-20-152/1 та №01-20-152/2 від 09.02.2021 про періоди роботи „в Феодосіївському СУМ в м. Феодосія з 26.06.1987 по 29.06.1989 видані архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосія Республіки Крим. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Вказує, що довідки № 01-20-152/1 та №01-20-152/2 від 09.02.2021, видані на тимчасово окупованій території архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосія Республіки Крим Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області для призначення пенсії за віком згідно Закону №1058 ОСОБА_1 не розглядались, правова оцінка не надавалась. Посилається в скарзі на те, що висновок суду першої інстанції щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №289 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м. Феодосія та зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі, є помилковим та необґрунтованим. Вказує, що довідки №01-20-152/1 та №01-20-152/2 від 09.02.2021, видані на тимчасово окупованій території архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосія Республіки Крим головним управлінням Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області для призначення пенсії за віком згідно Закону №1058 ОСОБА_1 , не розглядались, правова оцінка не надавалась. Щодо порушення норм процесуального права зазначає наступне. Щодо визнання протиправним та скасування рішення головного Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89, звертає увагу, що відповідно до пункту 10-2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7 в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання не чинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірногоакта не чинним та скасування такого акта - є помилковим. Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення ст.90, 242 КАС України та п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7, в оскаржуваному рішенні суду від 06.01.2022 року не взяв до уваги доводи та докази, що були надані відповідачем.

Позивач не скористався правом, передбаченим ст.304 КАС України, на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у порядку письмового провадження.

Учасникам по даній справі було направлено та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 року та від 27.07.2022 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачу копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 16.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою при призначення пенсії (а.с.26).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №89 від 23.06.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІУ, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 04 місяці 09 днів) (а.с.29).

30.06.2021 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.30).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України №89 від 06.07.2021 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІV, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 6 місяців 27 днів) (а.с.32).

08.09.2021 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.33).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.09.2021 № 89 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІV, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 9 місяців 27 днів) (а.с.36).

22.09.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV (а.с.37).

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.09.2021 №89 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26. Закону України № 1058-ІV, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (Страховий стаж позивача - 18 років 9 місяців 27 днів) (а.с.41).

Позивач, вважаючи, що наявні правові підстави для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є таким, що підлягає скасуванню. При цьому, суд зазначив, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а позивачем на підтвердження спірного стажу надано довідку Архівним відділом (муніципального архіву) адміністрації м. Феодосії Республіки Крим від 09.02.2021 №01-20-152/1, а тому відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача в 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м. Феодосія, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про періоди роботи і відповідно є підстави для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м. Феодосія. Крім того, суд першої інстанції виходив з необхідності виходу за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, з урахуванням наведеного вище вбачається, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 був затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок № 637).

Відповідно до п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була висловлена у постанові в від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Як вбачається з матеріалів даної справи, а саме оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , пенсійний орган виходив з того, що у позивача недостатньо страхового стажу роботи, яким має бути такий стаж 28 років, при цьому за підрахунками ПФУ страховий стаж позивача становить 26 років 10 місяців 15 днів. Зі змісту вказаного рішення відповідача вбачається, що останнім не було зараховано до страхового стажу період з 29.06.1987 по 29.06.1989 року, згідно довідок від 09.02.2021 №01-20-152/1, №01-20-152-2, оскільки архівний відділ (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території.

Так, в період з 26.06.1987 по 29.06.1989 позивач працював на посаді машиністом автокрану в Феодосіївському СУМ м. Феодосія, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.12-13).

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412), (далі по тексту - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Крім того, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Наведене вище також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача можливо встановити назви підприємств та періоди роботи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Також, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Наведене вище також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а.

Відповідно певні недоліки в трудовій книжці позивача на які посилається пенсійний орган (запис в трудовій книжці №9 від 26.06.1987 про прийняття машиністом автокрана по 5 розряду містить виправлення в даті наказу і не затверджений печаткою підприємства) не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу позивача з огляду на вже зазначені висновки про те, що зі змісту трудової книжки позивача можливо встановити назви підприємств та періоди роботи останнього.

При цьому, будь - яких зауважень у пенсійного органу щодо записів про дату прийняття позивача на роботу, щодо звільнення останнього з роботи не має.

Надаючи правову оцінку доводам пенсійного органу, викладених в оскаржуваному рішенні щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 29.06.1987 по 29.06.1989 року, згідно довідок від 09.02.2021 №01-20-152/1, №01-20-152-2, оскільки архівний відділ (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосії Республіки Крим знаходиться на тимчасово окупованій території, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Частинами 1, 2, 3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (в редакції станом на час спірних правовідносин) передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.10.2019 по справі №235/2357/17.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що неможливість пенсійного органу здійснити перевірку достовірності видачі довідки, не може бути підставою для позбавлення права позивача на призначення пенсії.

Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.01.2019 у справі №233/1181/17.

Також колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.04.2021 по справі №235/7542/16-а, відповідно до якої посилання пенсійного органу на те, що підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а тому неможливо у зв`язку з цим провести перевірку наданої довідки є безпідставними, оскільки наведені обставини не можуть бути підставою для не зарахування періоду до стажу особи за умови, що такі підтверджені даними трудової книжки.

Оскільки трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи та позивачем на підтвердження спірного стажу надано відповідні довідки, у т.ч. довідку Архівного відділу (муніципального архіву) адміністрації м. Феодосії Республіки Крим від 09.02.2021 №01-20-152/1, колегія суддів вважає, що пенсійним органом було необґрунтовано та безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача в 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м.Феодосія, з урахуванням того, що трудова книжка позивача містить необхідні записи про періоди роботи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, а довідки № 01-20-152/1 та №01-20-152/2 від 09.02.2021, видані на тимчасово окупованій території архівним відділом (муніципального архіву) Адміністрації м. Феодосія Республіки Крим головним управлінням Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області для призначення пенсії за віком згідно Закону №1058 ОСОБА_1 не розглядались, правова оцінка їм не надавалась, то колегія суддів вважає наведені доводи необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам.

Відповідно, з урахуванням наведених вище висновків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м.Феодосія.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який, зокрема призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, в даному випадку у спірних правовідносинах відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, що включає в себе, у т.ч. розрахунок стажу особи, необхідного для призначення пенсії.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 07.03.2018 по справі №233/2084/17 вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду, який керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі на помилковість та необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №289 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 26.06.1987 по 29.06.1989 на посаді машиніста автокрана в Феодосіївському СУМ м. Феодосія та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2021 та прийняти рішення із врахуванням висновків суду по даній справі, то колегія суддів відхиляє такі посилання, як такі, що не узгоджуються з висновками суду у даній справі.

Крім того, щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи про те, що відповідно до пункту 10-2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7 в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання не чинними рішення чи окремих його положень, при цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірногоакта не чинним та скасування такого акта - є помилковим, то колегія суддів відхиляє вказані доводи, як такі, що не впливають на вирішення даної справи, зазначаючи при цьому, що судом першої інстанції, згідно резолютивної частини його рішення, було задоволено вимогу позивача саме шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 29 вересня 2021 року №89 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в порушення ст.90, 242 КАС України та п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 в оскаржуваному рішенні суду від 06.01.2022 року не взяв до уваги доводи та докази, що були надані відповідачем колегія суддів вважає помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

Враховуючи те, що відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 по справі № 480/10703/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош