Справа № 420/26373/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/26373/21
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року у справі за позовом громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Громадяника СРВ ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання ОД №2/06 від 29.12.2005 року, виданої ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку із досягненням 45-річного віку вона звернулась до управління міграційної служби із заявою про обмін посвідки на постійне проживання, на що отримала рішення про відмову з посиланням на підпункт 3 пункту 62 Порядку №321 від 25.04.2018 року. Позивачка із отриманою відмовою не погоджується та вважає її протиправною, оскільки отримання посвідки на постійне проживання було здійснено у відповідності до норм чинного законодавства, як і отримання дозволу на імміграцію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 23.10.2021 року №1161 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву-анкету громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 №205027893 від 21.10.2021 року та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. В задоволенні решти позовних вимог судвідмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач прийняв оскаржуване рішення без забезпечення належної участі позивачки, чим суттєво порушив її права. Також судом визначено, що рішення суб`єкта владних повноважень не містить мотивів його прийняття та не обґрунтоване належним чином, що є підставою для його скасування.

В той же час відповідач ще не реалізував свої дискреційні повноваження щодо належного розгляду поданої заяви, тому суд позбавлений можливості втручатись у його повноваження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування наведених доводів апелянт зазначив, що у 2018 році під час перевірки правомірності отримання позивачкою дозволу на імміграцію до України у 2005 році були встановлені порушення вимог Закону України "Про імміграцію".

Наказом Державної міграційної служби України №129 від 23.08.2018 року (п.7.1 наказу) визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню, посвідки на постійне проживання позивачки серії ОД №33-04 від 28.01.2004 року та серії ОД №2/06 від 29.12.2005 року.

Вказані обставини були досліджені посадовими особами відповідача під час розгляду заяви позивачки про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням нею 45-річного віку та стали підставою для відмови у обміні посвідки.

Апелянт наголошує на правомірності своїх дій та наявності підстав для відмови позивачці у обміні її посвідки.

Фам ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористалась.

Зважаючи на розгляд справи у порядку спрощеного письмового провадження у суді першої інстанції та можливості вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, судова колегія призначила її до розгляду у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.12.2005 року отримала дозвіл на імміграцію на підставі Закону України "Про імміграцію" та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД №2/06 з терміном дії безстроково від 29.12.2015 року (т.1 а.с.5).

Наказом Державної міграційної служби України №129 від 23.08.2018 року (п.7.1 наказу) визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню, посвідки на постійне проживання серії ОД №33-04 від 28.01.2004 року та серії ОД №2/06 від 29.12.2005 року (т.1 а.с.174-177).

21.10.2021 року позивачка звернулась із заявою-анкетою №205027893, у якій просила здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із досягненням 45-річного віку (т.1 а.с.186-187).

23.10.2021 року за №1161 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку №321 від 25.04.2018 року (т. 1 а.с.194).

Вважаючи протиправною відмову міграційного органу в обміні бланку посвідки, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до п.21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року (надалі Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно п.22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п.23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пунктом 24 Порядку №1983 передбачено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Разом з тим, згідно пп. 3 п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (надалі Порядок №321), територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Пунктом 63 Порядку №321 передбачено, що копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

Уважно дослідивши оскаржуване рішення, судова колегія зазначає, що воно взагалі не містить жодних мотивів його прийняття.

В своєму відзиві на позовну заяву ГУ ДМС зазначає, що на час звернення позивачки з заявою про обмін посвідки, її посвідки на постійне були визнані недійсними та підлягали знищенню.

В особовій справі громадянки СРВ ОСОБА_1 наявний наказ Державної міграційної служби України №129 від 23.08.2018 року (п.7.1 наказу), яким визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню, посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 серії ОД №33-04 від 28.01.2004 року та серії ОД №2/06 від 29.12.2005 року (т.1 а.с 174-177).

У свою чергу, вказаний наказ прийнято на підставі висновку ГУ ДМС в Одеській області від 19.07.2018 року, у якому зазначено, що за наслідком несвоєчасного звернення позивачки (протягом шести місяців) у 1998 році рішення про надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання здійснено помилково. Вказане стало підставою для висновку, що на момент звернення позивачки 27.11.2003 року із відповідною заявою вона вже не мала підстав для отримання посвідки на постійне проживання(а.с.170-171).

Судова колегія наголошує, що дії відповідача щодо здійснення перевірки підстав отримання позивачкою дозволу на імміграцію 18 років тому є явно надмірним втручанням в особисте життя, здійсненим без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивачки та цілями, на досягнення яких оскаржуване рішення було спрямоване .

В межах даних правовідносин судова колегія констатує, що на відповідача покладено формальну роль у заміні наявної посвідки внаслідок досягнення особою певного віку. Вказана процедура не передбачає перевірку підстав отримання позивачем дозволу на імміграцію.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

Колегія суддів наголошує, що навіть якщо дозволи на імміграцію надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №820/2262/17.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно скасував оскаржуване рішення та зобов`язав відповідача повторно розглянути подану позивачкою заяву-анкету для обміну посвідки на постійне проживання.

Оскільки судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.