Справа № 640/32660/21
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року м. Київ № 640/32660/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови:

- від 22.10.2021 ВП №67229099 про відкриття виконавчого провадження;

- від 22.10.2021 ВП №67229099 про стягнення виконавчого збору;

- від 22.10.2021 ВП №67229099 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що належне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №620/4023/21 неможливе, оскільки потребує зміни способу і порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2021 відкрито провадження у справі.

Відповідачем відзиву надано не було, що не перешкоджає розгляду справи по суті враховуючи скорочені строки розгляду справ даної категорії передбачені ст. 287 КАС України.

Відповідачем подано суду засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 67229099.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 22.10.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67229099 по примусовому виконанню виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду № 620/4023/21 від 15.07.2021 про зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Головним державним виконавцем 22.10.2021 винесено постанову ВП № 67229099 про стягнення з ГУ ПФУ у Київській області 300,00 грн. розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Головним державним виконавцем 22.10.2021 винесено постанову ВП № 67229099 про стягнення з ГУ ПФУ у Київській області 24 000,00 грн. виконавчого збору.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Державний виконавець при надходженні виконавчого документа перевіряє його на відповідність вимогам ст. ст. 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження», та у випадку відповідності вимогам зазначених статей, відкриває виконавче провадження.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №620/4023/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Київській області щодо не нарахування та невиплати з 17.07.2018 підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано ГУ ПФУ в Київській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). В решті позову відмовлено.

Чернігівським окружним адміністративним судом 15.07.2021 видано ОСОБА_1 виконавчий лист, який 06.09.2021 пред`явлено до ВДВС на примусове виконання.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для повернення виконавчого документа, тобто за відсутності підстав, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В даному випадку підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий лист, виданий Чернігівським окружним адміністративним судом 15.07.2021 у справі №620/4023/21.

У зв`язку із цим, встановивши, що виконавчий документ відповідав вимогам, які висуваються до нього Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що належне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №620/4023/21 неможливе, у зв`язку з чим ГУ ПФУ у Київській області 26.10.2021 звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

З цього приводу суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено права чи зобов`язання державного виконавця надавати оцінку судовому рішенню на предмет можливості його виконання перед відкриттям виконавчого провадження.

Крім того, виконавче провадження № 67229099 відкрито 22.10.2021, а з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №620/4023/21 ГУ ПФУ у Київській області звернулось пізніше 26.10.2021.

Суд також враховує, що відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 у справі №620/4023/21 відмовлено в задоволенні заяви ГУ ПФУ у Київській області про встановлення зміни способу і порядку виконання рішення суду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

За таких обставин суд приходить до висновку, що державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження № 67229099 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 15.07.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом у справі №620/4023/21, діяв правомірно.

За наведених обставин відсутні підстави для скасування постанови головного державного виконавця від 22.10.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № 67229099.

Стосовно позовної вимоги про скасування постанови головного державного виконавця від 22.10.2021 № 67229099 про стягнення виконавчого збору в розмірі 24 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як вже було зазначено вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №620/4023/21 зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Отже, хоча виконання вказаного судового рішення носить майновий характер, остаточна сума грошових коштів, що підлягаю сплаті ОСОБА_1 , буде визначена ГУ ПФУ у Київській області після відповідного перерахунку.

Таким чином, навіть у разі правомірного відкриття виконавчого провадження як такого, державним виконавцем неправомірно прийнято постанову про стягнення з ГУ ПФУ у Київській області виконавчого збору саме у розмірі 24 000,00 грн.

З матеріалів виконавчого провадження № 67229099 вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання виконавчого листа, виданого 15.07.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом у справі №620/4023/21. Також державний виконавець не забезпечив виконання вказаного рішення суду у примусовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Суд звертає увагу на те, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

Зазначене дає підстави для висновку, що виконавець, приймаючи спірну постанову, не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Стосовно постанови головного державного виконавця від 22.10.2021 № 67229099 про стягнення з ГУ ПФУ у Київській області 300,00 грн. розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (Наказ Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження»).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів добровільного виконання судового рішення до моменту відкриття виконавчого провадження по справі.

Суд констатує, що Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на державного або приватного виконавця обов`язку документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 23 березня 2019 року по справі № 750/6794/17.

У той же час, у спірній постанові наведено детальний розрахунок (калькуляція) витрат виконавчого провадження, серед яких робота в АСВП, витрати на канцелярські предмети та друк документів, поштові витрати, тощо.

За таких обставин постанова головного державного виконавця від 22.10.2021 № 67229099 про стягнення з ГУ ПФУ у Київській області 300,00 грн. розміру мінімальних витрат виконавчого провадження є правомірною та не підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 22.10.2021 ВП № 67229099 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 24 000,00 грн. виконавчого збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4.Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 756,66 грн. (сімсот п`ятдесят шість гривень 66 копійок.).

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київвська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10; )

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (03056, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 32; ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Н.М. Клименчук