Справа № 640/6895/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6895/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними та скасування приписів, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області в якому просить визнати протиправними і скасувати приписи:

- припис від 22.12.2020 №1479-ДК/0135Пр/03/01-20 щодо нецільового використання земельної ділянки з кадастровим №:01:023:0036;

- припис від 22.12.2020 №1479-ДК/0134Пр/03/01-20 щодо нецільового використання земельної ділянки з кадастровим №:01:023:0051;

- припис від 15.02.2020 №17-ДК/0012Пр/03/01-21 щодо нецільового використання земельної ділянки з кадастровим №:01:023:0036 за результатами повторної перевірки виконання вимог припису від 22.12.2020 №1479-ДК/0135Пр/03/01-20;

- припис від 15.02.2021 №17-ДК/0013Пр/03/01/-21 щодо нецільового використання земельної ділянки №:01:023:0071 за результатами повторної перевірки земельної ділянки з кадастровим №:01:023:0051.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за результатами проведення заходів державного нагляду (контролю) щодо дотриманням земельного законодавства при використанні позивачем належних йому на праві власності земельних ділянок винесено приписи з порушенням процедури, встановленої Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Окрім того позивач звернув увагу, що відповідач повторно здійснив перевірку з питань, які вже були предметом перевірки у 2018 та 2019 роках і виявлені порушення у зв`язку з нецільовим використанням ним тих же земельних ділянок ним усунуті.

Позивач вважає, що повторне притягнення до відповідальності на підставі оскаржуваних приписів за ті ж порушення суперечитиме статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути притягнутий двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що перевірка, що проводилася відповідачем на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 у справі №320/2896/20, не є повторною перевіркою з тих самих питань, які вже перевірялися Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Суд прийшов до висновку, що відповідачем вірно встановлено факт вчинення позивачем порушення пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України нецільового використання земельних ділянок з кадастровими №:01:023:0036 та №:01:023:0071, і винесені ним стосовно позивача приписи від 22.12.2020 №1479-ДК/0135Пр/03/01-20 та №1479-ДК/0134Пр/03/01-20 є правомірними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини справи та не звернув уваги на те, що відповідач здійснив перевірку із суттєвим порушенням встановлених норм Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Окрім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції у судовому рішенні посилається на витяг з державного реєстру речових прав на майно, однак сторонами зазначений витяг до суду не подавався, а також він відсутній в матеріалах справи.

Свою позицію апелянт обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення суду порушено принцип змагальності сторін, оскільки судом за власної ініціативи, без наведення відповідних аргументів та пояснень відповідача встановлено, що в приписі від 22.12.2020 року №1479-ДК/00135Пр/03/01-20 замість кадастрового номеру земельної ділянки :01:023:0071 помилково зазначено кадастровий номер :01:023:0051.

Посилаючись на такі та інші аргументи, позивач просить задовольнити апеляційну скаргу.

Разом із апеляційною скаргою представником позивача - адвокатом Бірюковою О.М. подано клопотання про розгляд справи за її участі та позивача.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін).

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від Головного управління Держгеокадастру у Київській області відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:023:0036, :01:023:0051 та 0:01:023:0071, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані земельні ділянки межують із земельною ділянкою з кадастровим номер :02:023:0064, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .

У межах вказаних земельних ділянок, що належать ОСОБА_1 , розміщено належний йому об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, частинами якого є: житловий будинок, А, загальною площею 158,5 кв.м, житлова площа 85,6 кв.м; виробниче приміщення, Г, Г1, Г2, загальною площею 782,7 кв.м; сарай, Е; гараж, К; навіс, М; огорожа, 2-5; сарай, И; гараж-кухня, «З».

Як встановлено рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 у справі №320/2896/20 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020, ОСОБА_2 , стверджуючи, що збудовані ОСОБА_1 , об`єкти наносять йому шкоду, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою, в якій просив здійснити установлені законом заходи державного контролю (нагляду) щодо додержання земельного законодавства (зокрема щодо відповідності використання земельних ділянок до їх цільового призначення) ОСОБА_1 , при будівництві (в т.ч. за наслідками будівництва) нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) та за наслідками розгляду цього звернення вжити визначені законом заходи реагування у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 , вимог земельного законодавства України. У відповідь на вказане звернення Головне управління Держгеокадастру у Київській області листом від 10.03.2020 за №К-435/0-672/6-20 повідомило ОСОБА_2 про те, що за дорученнями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2020 №К-987/0-0.19-1518/6-20, від 25.02.2020 №К-987/0/5-20 та від 27.02.2020 №К-987/1/5-20 Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянуло його звернення від 17.02.2020 №17/02/2020-01 щодо можливого порушення вимог земельного законодавства на території смт. Ворзель Київської області та за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок по АДРЕСА_1 притягнуло ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення та видало припис про усунення виявленого правопорушення від 11.06.2019 № 311-ДК/0044Пр/03/0/-19.

Вважаючи, що Головне управління Держгеокадастру у Київський області неналежним чином розглянуло його звернення, ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, який рішенням від 11.08.2020 у справі №320/2896/20 задовольнив цей позов та визнав протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо невжиття належних заходів реагування на звернення ОСОБА_2 від 17.02.2020 №17/02/2020-01 та зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Київській області вжити заходи реагування на звернення ОСОБА_2 від 17.02.2020 №17/02/2020-01.

На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок з кадастровими номерами :01:023:0036, :01:023:0051 та 0:01:023:0071, які розташовані по АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки уповноваженими посадовими особами відповідача складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 03.12.2020 №1479-ДК/1224/АП/09/01-20 (далі - акт від 03.12.2020), яким встановлено наступне.

На земельних ділянках з кадастровими номерами :01:023:0036, :01:023:0051 та 0:01:023:0071, які розташовані по АДРЕСА_1 , розміщена споруда, яка використовується для виробництва металевих виробів. На момент здійснення заходу державного контролю виробництво не функціонувало.

Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру:

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0036 загальною площею 0,0591 га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 ; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); вид використання - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 30.04.2013, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 898667;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0051 загальною площею 0,06 га перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_1 ; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - для будівництва і обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку); вид використання - для здійснення підприємницької діяльності; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 14.03.2018, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі 25340908;

- земельна ділянка з кадастровим номером 0:01:023:0071 загальною площею 0,0258 га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 ; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; вид використання - для ведення особисто селянського господарства; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 19.11.2013, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 3555914.

На підставі указаного акту Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області винесено приписи від 22.12.2020:

- №1479-ДК/00134Пр/03/01/-20, яким у зв`язку з нецільовим використанням земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0036, що є порушенням вимог пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України зобов`язано ОСОБА_1 вжити вичерпних заходів реагування щодо усунення виявлених порушень у термін до 20.01.2021 та про виконання цього припису повідомити Головне управління Держгеокадстру у Київській області до 20.01.2021;

- №1479-ДК/00135Пр/03/01-20, яким у зв`язку з нецільовим використанням земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0051, що є порушенням вимог пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України зобов`язано ОСОБА_1 вжити вичерпних заходів реагування щодо усунення виявлених порушень у термін до 20.01.2021 та про виконання цього припису повідомити Головне управління Держгеокадстру у Київській області до 20.01.2021.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 21.01.2021 №17-ДК «Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності», якою з метою перевірки виконання вимог приписів від 22.12.2020 №1479-ДК/00134Пр/03/01/-20 та №1479-ДК/00135Пр/03/01-20 передбачено проведення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів при використанні земельних ділянок з кадастровими номерами 0:01:023:0036 та :01:023:0071, які розташовані на території Ворзельської селищної ради Київської області.

На підставі зазначеного наказу уповноваженими посадовими особами відповідача проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок з кадастровими номерами :01:023:0036 та 0:01:023:0071, які розташовані по АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 21.01.2021 №17-ДК/13/АП/09/01/-2.

В акті зафіксовано, зокрема, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0036 орієнтовною площею 0,0145 га та частина земельної ділянки з кадастровим номером 0:01:023:0071, орієнтовною площею 0,0231 га, які належать ОСОБА_1 , , використовуються всупереч вимогам пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України, тобто не за цільовим призначенням. За вказане правопорушення передбачена відповідальність згідно з пунктом «г» частини першої статті 211 Земельного кодексу України. Вимоги приписів від 22.12.2020 №1479-ДК/00134Пр/03/01/-20 та №1479-ДК/00135Пр/03/01-20 не виконані.

На підставі цього акту відповідачем складено приписи від 15.02.2021:

- №17-ДК/0013Пр/03/01-21, яким у зв`язку з нецільовим використанням земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0071 та невиконанням вимог припису від 22.12.2020 №1479-ДК/0135Пр/03/01-20 позивача зобов`язано усунути виявлені порушення вимог пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України у термін до 15.03.2021 та про виконання припису повідомити до 15.03.2021;

- №17-ДК/0012Пр/03/01/-21, яким у зв`язку з нецільовим використанням земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0036 та невиконанням вимог припису від 22.12.2020 №1479-ДК/0135Пр/03/01-20 позивача зобов`язано усунути виявлені порушення вимог пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України у термін до 15.03.2021 та про виконання припису повідомити до 15.03.2021.

Вважаючи зазначені приписи незаконними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статтей 187 та 188 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Закон України від 19.06.2003 №963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (надалі за текстом - Закон №963-IV) визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до частини першої статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19 червня 2003 року державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Так, у відповідності до пункту 1 та 2 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Статтею 15-2 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, застави та іншими цивільно-правовими угодами; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Аналогічні положення закріплено у підпункті 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015.

Таким чином, на Держгеокадастр як на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, покладені відповідні повноваження у сфері земельних відносин.

У силу вимог статті 9 Закону №963-VI державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб.

При цьому, статтею 10 Закону № 963-VI визначені повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

З матеріалів справи вбачається, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 №320/2896/20 Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок з кадастровими номерами :01:023:0036, :01:023:0051 та 0:01:023:0071, за наслідками якої складено акт від 03.12.2020 №1479-ДК/1224/АП/09/01-20, яким встановлено, що на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:023:0036, :01:023:0051 та 0:01:023:0071, які розташовані по АДРЕСА_1 , розміщена споруда, яка використовується для виробництва металевих виробів. На момент здійснення заходу державного контролю виробництво не функціонувало.

При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі звертає увагу на порушення відповідачем вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при проведенні вказаної перевірки.

Так, у статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища, а заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За правилами частини четвертої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

У зв`язку із тим, що відповідач не відноситься до перелічених органів, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про безпідставність посилань апелянта на недотримання вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при проведенні перевірки.

Оскільки у даному випадку предметом перевірки була саме земельна ділянка власника такої земельної ділянки фізичної особи - ОСОБА_1 , а не господарська діяльність позивача, вказане виключає можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що оскільки норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, то на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 13.03.2019 року у справі № 826/11708/17, від 27.02.2020 у справі № 818/1512/17, від 05.10.2020 року у справі № 420/6054/19, від 03.06.2021 року у справі №818/1555/17 та від 16.08.2021 року у справі №1840/3112/18.

Твердження апелянта про протиправність оскаржуваних приписів, оскільки ні в акті, ні в протоколі про адміністративне правопорушення №1479-ДК/014211/07/01/-20, ні в постанові про накладення адміністративного стягнення №1479-ДК/0153по/08/01/-20 нічого не зазначено про нецільове використання земельної ділянки з кадастровим №:01:023:0051, судова колегія приймає до уваги та зазначає наступне.

Судовою колегією враховується, що аналіз змісту оскаржуваного припису та акту перевірки, на підставі висновків якого його було прийнято, свідчить про те, що справді в акті перевірки зазначено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0036 та частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0071 використовуються всупереч вимог пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України, тобто не за цільовим призначенням.

Однак в приписі від 22.12.2020 року №1479-ДК/0134Пр/03/01-20 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0051 використовується не за цільовим призначенням.

Так, згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.10.2020 року у справі №815/3044/17, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі №813/1790/18.

Приписи п. «а» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України визначають, що землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що для вирішення питання цільового/нецільового використання земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а також для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), має значення сам факт розміщення на них виробничого приміщення, незалежно від виду виробництва, для здійснення якого призначене це приміщення. Оскільки факт розміщення виробничого приміщення на вищевказаних земельних ділянках не заперечується позивачем та встановлено відповідачем у ході проведення перевірки 03.12.2020, то висновок останнього в акті від 03.12.2020 про нецільове використання земельних ділянок є обґрунтованим та свідчить про порушення ОСОБА_1 пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України, якою визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Колегія суддів враховує правову оцінку надану Ірпінським міським районним судом в рішенні від 08.07.2021 року у справі №367/96/21 яким скасовано постанови про накладення адміністративного стягнення від 22.12.2020 № 1479-ДК/00153По/078/01/-20 та від 15.02.2021 № 17-ДК/0015По/08/01/-210 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Провадження у справі закрито.

Згідно пунктів 4,7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суд апеляційної інстанції керуючись зазначеними нормами, не знаходить підстав для врахування правових висновків, зазначених у рішенні Ірпінського міськрайонного суду від 08.07.2021 року у справі №367/96/21.

Щодо доводів апелянта про те, що питання, які перевірялися відповідачем, вже були предметом перевірки раніше, а тому ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Зазначені доводи ОСОБА_1 спростовуються тим, що перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства проведена на виконання вимог рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року у справі №320/2896/20, яким зобов`язано Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області вжити заходи реагування на звернення ОСОБА_2 від 17 лютого 2020 року №17/02/2020-01.

Зазначеним рішенням встановлено, предметом звернення ОСОБА_2 від 17.02.2020 №17/02/2020-01 був факт розташування «виробничого приміщення» (код об`єкта 1251.9 - Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне), як єдиної будівлі на трьох різних земельних ділянках з різними цільовими призначеннями. Отже, перевірка 03.12.2020 здійснювалася відповідачем саме з огляду на необхідність встановлення цільового використання належних позивачу земельних ділянок у зв`язку із розміщенням на них, поміж іншого, виробничого приміщення. Факт зведення будівлі (споруди) на території тієї чи іншої земельної ділянки є ознакою та фактом «використання» такої земельної ділянки. В даному ж випадку таким «використанням» є побудова (зведення) «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне» (код об`єкта 1251.9) одночасно на трьох різних земельних ділянках з принципово різними цільовими призначеннями. Таким чином, це не була повторна перевірка з тих самих питань, які вже перевірялися.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що головним управлінням Держгеокадастру у Київській області вірно встановлено факт вчинення позивачем порушення пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України нецільового використання земельних ділянок, а винесені ним стосовно позивача приписи від 22.12.2020 №1479-ДК/0135Пр/03/01-20 та №1479-ДК/0134Пр/03/01-20 є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Бірюкової Олени Миколаївни про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за її участі відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко