Справа № 826/6061/18
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 826/6061/18

адміністративне провадження № К/9901/42260/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 (суддя Костенко Д.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 (судді: Костюк Л.О. (головуючий). Бужак Н.П., Кузьмишина О.М.) у справі №826/6061/18 за позовом Керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Офісу великих платників податків ДФС до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління ДФС у Сумській області про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Керівник Охтирської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Офісу великих платників податків ДФС (далі - позивач, Прокуратура) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - відповідач, Товариство), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління ДФС у Сумській області про стягнення з банківських рахунків відповідача та за рахунок належної йому готівки податковий борг з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) в сумі 12251772,37 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявний податковий борг з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу в сумі 12251772,37 грн, який виник у зв`язку з несплатою Товариством узгодженого податкового зобов`язання за жовтень 2016 року з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу, задекларованого позивачем у розрахунках №№2, 5, 6, 9, 10, 14 до звітної податкової декларації за жовтень 2016 року від 15.11.2016.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021, позов задоволено. Стягнуто з розрахункових рахунків Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», відкритих у банківських установах, та за рахунок готівки Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» кошти у сумі 12 251 772, 37 грн у рахунок погашення податкового боргу з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за жовтень 2016 року.

4. Рішення судів обґрунтовано висновком про те, що за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 12251772,37 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком та даними з інтегрованої картки платника з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за листопад, грудень 2016 року, і такий борг в добровільному порядку ним не сплачений, а позивач дотримався процедури її стягнення, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Також суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях щодо адміністративної правосуб`єктності позивача зазначили, що наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з даним позовом для захисту інтересів держави судом було перевірено і детально описано в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позовних вимог Товариства в повному обсязі.

6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковий борг у розмірі 12 251 772,37 грн виник у зв`язку з несплатою відповідачем узгодженого податкового зобов`язання за жовтень 2016 року з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу, задекларованого позивачем у розрахунках №№2, 5, 6, 9, 10, 14 до звітної податкової декларації №62 за жовтень 2016 року від 15.11.2016 (т. 1 а.с. 14-27), що підтверджується довідкою-розрахунком Охтирської об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Сумській області від 21.03.2018 (т. 1 а.с. 13), даними з інтегрованої картки платника з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за листопад, грудень 2016 року (т. 1 а.с. 28-31).

Також встановлено, що Охтирською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Сумській області було сформовано і вручено відповідачу 05.09.2014 податкову вимогу від 31.08.2014 №13-25 про наявність і необхідність погашення податкового боргу у суму 161751925,42 грн, що підтверджується копіями корінця податкової вимоги і поштового повідомлення про вручення №556.

Так, після направлення податкової вимоги від 31.08.2014 №13-25 розмір податкового боргу відповідача не переривався і збільшився, зокрема, згідно інтегрованої картки платника з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу на кінець 2016 року борг відповідача складав 472487342,62 грн, на кінець 2018 року - 238068662,90 грн (т. 1 а.с. 137-141).

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій відповідач зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1 та 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що Охтирська місцева прокуратура Сумської області з 01.01.2017 позбавлена права на звернення до суду щодо стягнення податкового боргу, тобто на думку Товариства, звернення до суду відбулося за відсутності у вказаного органу адміністративної процесуальної дієздатності, що є порушенням статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (надалі - Закон), частини третьої та четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України.

Прокуратура, звертаючись до суду з позовною заявою, не виконала обов`язку щодо дотримання процедури та доведення бездіяльності компетентного органу, не було надано жодного доказу неналежного захисту інтересів держави податковим органом, як і не надано доказів звернення відповідно до визначеної Законом процедури до останнього з вимогою здійснити належний захист інтересів держави, проте суд апеляційної інстанції взагалі залишив поза увагою зазначені посилання позивача, не дослідив та не встановив причин, які перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом, не врахував відсутність доказів в матеріалах справи які б свідчили про наявність підстав у Прокуратури для представництва інтересів держави. Судом апеляційної інстанції також не враховано висновку Верховного Суду викладеного у постановах від 06.11.2019 у справі № 640/4747/19, від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Також скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно проігнорував факт погашення Товариством податкового боргу в сумі 12 251 772,37 грн та не надав належної правової оцінки тому, що позивач після повного погашення боргу мав подати до апеляційного суду заяву про відмову від позову, що було б підставою для визнання нечинним рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі. У зв`язку з вказаним, на переконання Товариства, суд апеляційної інстанції повинен був вжити ефективних заходів процесуального захисту відповідача й належним чином відреагувати на недобросовісне використання позивачем своїх процесуальних прав, у зв`язку з чим на підставі статті 314 Кодексу адміністративного судочинства України постановити ухвалу, якою одночасно визнати нечинним рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

9. Охтирська окружна прокуратура Сумської області подала відзив на касаційну скаргу Товариства, в якому зазначає про безпідставність доводів касаційної скарги та вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій, у зв`язку з чим просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021- без змін.

Доводи про правомірність рішень судів попередніх інстанцій обґрунтовано тим, що на дату прийняття рішення судом першої інстанції відповідач мав заборгованість зі сплати рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу), а тому були наявні підстави для задоволення вимог про стягнення з Товариства суми податкового боргу. Відповідач помилково вважає, що залишення судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції без змін, яке було фактично виконано Товариством 10.12.2020 шляхом сплати стягнутої заборгованості, не є свідченням незаконності постанови суду апеляційної інстанції чи порушення судом норм процесуального права, оскільки сплата боргу відбулась вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Безпідставними є і посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статті 314 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не заявлялось клопотання про відмову від позову.

Щодо покликань відповідача про те, що Прокуратура, звертаючись до суду з позовною заявою, не виконала обов`язку щодо дотримання процедури та доведення наявності в неї підстав для звернення до суду з цим позовом, а суд апеляційної інстанції не перевірив дотримання такої процедури, слід зазначити, що підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді у спірних правовідносинах були належним чином обґрунтовані та перевірені судом першої інстанції при відкритті провадження у справі та підтверджені судом апеляційної інстанції.

10. Головним управлінням ДФС у Сумській області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача) також подано відзив на касаційну скаргу, в якому вказано про те, що на момент подання позовної заяви у цій справі та ухвалення рішення судом першої інстанції за відповідачем рахувався податковий борг у сумі 12 251 772,37 грн з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за жовтень 2016 року, а тому рішення суду про задоволення позовних вимог та стягнення такої заборгованості є правомірним та обґрунтованим.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

11. Надаючи оцінку доводам скаржника у касаційні скарзі колегія суддів касаційної інстанції виходить з вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

Предметом спору у цій справі є стягнення податкового боргу.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 вказаного Кодексу визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).

Отже нормами Податкового кодексу України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Судами встановлено, та фактично не заперечувалось Товариством, що за останнім обліковувався податковий борг у сумі 12 251 772,37 грн з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за жовтень 2016 року та підтверджено довідкою-розрахунком Охтирської об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Сумській області від 21.03.2018, даними з інтегрованої картки платника з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за листопад, грудень 2016 року.

Також було встановлено, що Охтирською об`єднаною державою податковою інспекцією Головного управління ДФС в Сумській області на адресу відповідача було направлено податкову вимогу, що є передумовою для стягнення наявного податкового боргу.

З огляду на зазначене, а також враховуючи правове регулювання спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 12 251 772,37 грн.

Щодо покликань відповідача в касаційній скарзі відносно того, що ним було погашено вказаний податковий борг до прийняття судом апеляційної інстанції рішення у цій справі, у зв`язку з чим, на думку Товариства, були наявні підстави для застосування статті 314 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме постановлення ухвали, якою визнати нечинним рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Відповідно до положень статті 314 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження. У разі відмови від позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

З аналізу вказаної норми вбачається, що для визнання нечинним рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі необхідно щоб позивач відмовився від позову, проте позивач від позову не відмовлявся, що виключає можливість застосування статті 314 Кодексу адміністративного судочинства України за вказаних обставин.

Щодо посилання Товариства на те, що суд апеляційної інстанції повинен був вжити ефективних заходів процесуального захисту відповідача й належним чином відреагувати на недобросовісне використання позивачем своїх процесуальних прав та застосувати статтю 314 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова від позову є правом позивача, а не його обов`язком, і суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання однієї чи іншої сторони скористатися своїм правом.

12. Щодо адміністративної правосуб`єктності Охтирської місцевої прокуратури Сумської області.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом частин третьої і четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», положення частини третьої якої передбачають, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з абзацами першим-третім частини четвертої зазначеної статті наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав такого представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи наявність підстав для представництва інтересів в держави в особі Офісу великих платників податків ДФС Прокуратурою обґрунтовано у позовній заяві під час її подання.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що Керівником Охтирської місцевої прокуратури у позовній заяві наведено достатні обставини, які відповідають вимогам статті 23 Закону України "Про прокуратуру" і статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України та підтверджують наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом звернення до суду з цим позовом та відкриття провадження у справі. Зазначену позицію суд першої інстанції підтримав і в ухвалі від 09.10.2018, якою відмовив Публічному акціонерному товариству «Укрнафта» у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Суд апеляційної інстанції також підтримав вказану позицію суду першої інстанції.

Відповідно до положень пункту першого частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже порушення процесуальних норм права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, а саме не дослідження та не встановлення судом апеляційної інстанції причин, які перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом (податковим органом) не можуть бути підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, оскільки судами встановлено всі фактичні обставини справи, які становлять предмет доказування в спірних правовідносинах (стягнення податкового боргу), надано таким обставинам належну правову оцінку та правильно вирішено справу по суті, а саме стягнуто з відповідача наявний в нього податковий борг. Крім того, відповідачем ще на стадії апеляційного провадження здійснено погашення такої заборгованості. З огляду на зазначене колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій, які відповідають вимогам Закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

13. Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій в межах спірних правовідносин.

14. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 слід залишити без задоволення.

15. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі №826/6061/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Васильєва Р.Ф. Ханова