Справа № 607/2217/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 607/2217/22 пров. № А/857/11875/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Большакової О.О., Гінди О.М.,

за участі секретаря судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2022 року (суддя Царук І.М., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліціїв Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Тернопільській області), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.01.2022серії ЕАО №5252472 (далі Постанова). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Постанова є незаконною і необґрунтованою з тих підстав, що 22.01.2022, тобто днем її прийняття, жодним транспортним засобом він не керував. Просив врахувати, що 22.01.2022 водієм автомобілем марки «Toyota» моделі «Camry», номерний знак НОМЕР_1 , за наведених у постанові обставин, був його товариш.

Рішенням Тернопільськогоміськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскарживпозивач, який із покликанням наневідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що подані відповідачем докази є недопустимими, а саме відеозапис не надсилався позивачу, а також він не містить електронного підпису автора або підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронні довірчі послуги. Також вказує, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Разом з тим, 31.08.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Пасічника А.З., про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що він захворів. На думку колегії суддів, таке не може братися до уваги, оскільки до вказаного клопотання не додаються жодні докази, які б підтверджували факт хвороби представника, зокрема копія листка непрацездатності. Більше того, апеляційний суд вказує на скорочені строки розгляду такої категорії справ, відтак відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 22.01.2022 о 21 год. 16 хв. по вул. М.Кривоноса, 14, у м. Тернопіль керував транспортним засобом марки «ToyotаCorollaVerso», номерний знак НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив пункт 19.1 а Правил дорожнього руху які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР).

На підставі наведеного винесено Постанову, згідно якої позивач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченогочастиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з вказаною Постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП. Постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції частини другої статті 122 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно дост.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Пункт 19.1 аПДР передбачає, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Диспозицією частини другої статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження події адміністративного правопорушення, відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери працівників поліції №474460 (а.с. 33).

Апелянт покликається на той факт, що оскаржувана Постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 13 лютого 2020 року, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що у пункті 7 оскаржуваної Постанови зазначається, що до постанови додаються відео з нагрудної камери 474460.

Ідентичний номер нагрудної камери міститься у наданому відеозаписі, відтак колегія суддів відхиляє клопотання апелянта в цій частині.

Стосовно того, що поданий відповідачем відеозапис не надсилався позивачу разом з відзивом на позовну заяву.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з Списком №4566 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих повідомлень (а.с. 34) відзив на позовну заяву з додатками надсилався позивачу.

Щодо доводів апелянта про недопустимість відеозапису як доказу, оскільки такий не містить електронного підпису автора або підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно зо Закону України Про електронні довірчі послуги.

Матеріальний носій це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2021 року у справі№487/5684/19 зазначив, що оригіналом електронного документу в правовому значенні визнається будь-який примірник електронного документу незалежно від електронного носія інформації, якщо немає обґрунтованих сумнівів в достовірності (незмінності) змісту первинно створеного електронного документу. Необхідність встановлення первинного електронного документу («оригіналу цифрового файлу») може виникнути у разі наявності сумнівів в достовірності електронного документу (зокрема, ознак зміни чи втручання до змісту файлу).

Долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення СД-диск з відеозаписом (DVD-R 4.7GB/16х/120Min) був виготовлений у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у справі, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на бодікамері поліцейського в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Крім того, КУпАП не містить вимог щодо додання до протоколу про адміністративне правопорушення носія, на який безпосередньо було здійснено відеозапис; підписання відеозапису цифровим підписом.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 також не передбачено накладення електронного цифрового підпису на відео файли.

На цих підставах колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що СД-диск з відеозаписом є недопустимим доказом, оскільки відсутній електронний цифровий підпис.

З огляду на вищеописане, апеляційний суд вважає наданий відповідачем відеозапис допустимим доказом.

Як вбачається з цього відеозапису, ОСОБА_1 22.01.2022 о 21 год. 16 хв. керував автомобілем марки «ToyotaCorollaVerso», номерний знак НОМЕР_1 . На 17 хв. 26 сек. даного відеозапису також зафіксовано, що працівники поліції встановили особу водія, яким виявився ОСОБА_1 , який під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті122 КУпАП за власним клопотанням ознайомився із наданими доказами на підтвердження факту керування ним транспортним засобом марки «ToyotaCorollaVerso», номерний знак НОМЕР_1 із порушенням вимог пункту 19.1 аПДР. Також, як видно із вказаного відеозапису, ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень, як з приводу його керування 22.01.2022 о 21 год. 16 хв. транспортним засобом марки «ToyotaCorollaVerso», номерний знак НОМЕР_1 , так і порушення ним п.19.1 а ПДР.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП. Доводи апелянта зводяться до намагання переконати суд в тому, що наданий доказ, а саме відеозапис, є недопустимим. Інших доводів, які б спростовували факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем не наведено і апеляційним судом не встановлено.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи чи недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що за подання апеляційної скарги позивачем не сплачений судовий збір.

З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, зазначено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI), які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом № 3674-VI.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2022 року становить 2481 грн.

Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 496 грн 20 коп.

Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме 744 грн 30 коп.

З огляду на те, що такий не був сплачений при поданні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору що підлягали сплаті у цій справі відповідно до положень статті 139 КАС необхідно стягнути в судовому рішенні.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2022 року в справі №607/2217/22 - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_2 ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 (тридцять) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року