Справа № 420/27155/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/27155/21

Головуючий І інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року (м.Одеса дата складання повного тексту судового рішення - 28.03.2022р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
28.12.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (Міністерства оборони України), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2016р. по 31.03.2018р. включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (Міністерства оборони України) здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2016р. по 28.02.2018р. включно з застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (Міністерства оборони України) здійснити перерахунок, нарахування та виплату йому належного розміру індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.03.2018р. включно із урахуванням абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078);

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок, нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. включно, з урахуванням абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078);

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті йому належного розміру індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018р. по 30.06.2019р. включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок, нарахування та виплату належного розміру індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018р. по 30.06.2019р. включно, із урахування абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078);

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Міністерства оборони України), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті належного розміру індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2019р. по 20.08.2021р. включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Міністерства оборони України) здійснити перерахунок, нарахування та виплату йому належного розміру індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2019р. по 20.08.2021р. включно, із урахування абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Міністерства оборони України) здійснити перерахунок, нарахування та виплату йому одноразової, грошової допомоги при звільненні з військової служби за 10 календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення як складової грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачами здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.07.2016р. по 20.08.2021р. йому не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій стосовно оплати праці, а її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (Міністерства оборони України), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2016р. по 28.02.2018р. включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (Міністерства оборони України) здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008р. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 04.07.2022р. подав апеляційну скаргу. У поданій апеляційній скарзі позивач посилався на те, що судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2022р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

19.07.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

18.08.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) заперечував стосовно її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

22.08.2022р. Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивача - лейтенанта ОСОБА_1 , відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 30.06.2016р. та на підставі наказу командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_5 ( НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 01.07.2016р. №90, призначено на посаду перекладача відділення інформаційно-комп`ютерних технологій Військової частини НОМЕР_1 та зараховано на всі види забезпечення даної військової частини.

08.05.2021р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №36 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2021р. №170 капітана ОСОБА_1 , старшого офіцера групи загону, звільнено в запас «у зв`язку із закінченням строку контракту».

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 10 календарних років, компенсацію за не використані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (за 2017-2021р.р.) та компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі.

За запитом представника ОСОБА_1 про надання відповідних відомостей щодо грошового забезпечення та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по фактичний момент звільнення з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , листом Військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2021р. №636/2175 було надано відповідь та довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення, в тому числі і довідку про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення.

Згідно з наданою відповіддю, Військова частина НОМЕР_1 з 01.07.2019р. перебуває на власному фінансовому забезпеченні та надала довідки про грошове забезпечення та індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2019р. по 20.08.2021р. включно. Разом із тим, Військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні в інших військових частинах, зокрема, у період з 01.01.2016р. по 31.03.2018р. - Військовій частині НОМЕР_2 , з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. - Одеський ОВК, а з 01.07.2018р. по 30.06.2019р. - Військовій частині НОМЕР_3 /3199.

З метою встановлення розмірів нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в різні періоди служби, коли Військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні інших військових частин, представником його інтересів - адвокатом Ярошенко А.І. було подано адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 /3199, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.10.2021р. Військова частина НОМЕР_2 надала довідку №1117, згідно з якою, ОСОБА_1 за період з 01.07.2016р. по 31.03.2018р. нараховано 0,00 грн. індексації грошового забезпечення.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.11.2021р. № 947/850 та від 21.12.2021р., в період з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. ОСОБА_1 нараховано - 0,00 грн. індексації грошового забезпечення.

26.10.2021р. Військова частина НОМЕР_3 / НОМЕР_4 надала довідку №633/4122, відповідно до якої, за період з 01.07.2018р. по 31.05.2019р. ОСОБА_1 нараховано - 751,12 грн. індексації грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування індексації грошового забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.

У відповідності до ст.1 цього Закону, «соціальним захистом військовослужбовців» вважається діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно зі ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається в залежності від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня та вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII.

У розумінні ст.1 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або ж повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Стаття 2 Закону №1282-XII визначає те, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

При цьому, для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч.1 цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних та демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, передбачені «Порядком проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078).

У відповідності до п.1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому було офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103% (застосовується з 01.01.2016р.).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Як визначено п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з положеннями п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних та демографічних груп населення.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1% або 100%.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Як передбачено п.10-2 Порядку №1078, для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. по справі №9-рп/2013 стосовно офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України зазначено про те, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

А тому, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

До того ж, аналогічний правовий висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 20.11.2019р. у справі №620/1892/19.

Таким чином, суд 1-ї інстанції вірно та відповідно до вимог чинного законодавства встановив наявність у позивача права на виплату індексації грошового забезпечення за час проходження ним військової служби.

Разом із тим, спірним у цій справі є, зокрема, питання правильності визначення відповідачем базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за період з 01.07.2016р. по 28.02.2018р. (включно), а також питання правомірності нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 20.08.2021р. (включно).

Вирішуючи ж питання щодо обґрунтованості поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Так, з аналізу положень Закону №2011-XII вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги закону проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), із настанням яких і виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (постанова Верховного Суду від 27.04.2021р. у справі №380/1513/20).

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019р. у справі №240/4911/18, від 07.08.2019р. у справі №825/694/17, а також від 20.11.2019р. у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Стосовно дискреційних повноважень, судова колегія наголошує, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Втім, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.12.2018р. у справі №802/412/17-а та від 11.04.2018р. у справі №806/2208/17.

Що ж до справ з подібними правовідносинами, то Верховний Суд у своїй практиці вказував, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, адже законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103%.

Зазначені правові висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29.11.2021р. у справі №120/313/20-а, від 26.01.2022р. у справі №400/1118/21, від 20.04.2022р. у справі №420/3593/20 та від 31.05.2022р. у справі №400/4491/20.

Колегія суддів звертає увагу, що у названих справах №400/1118/21, №420/3593/20 Верховний Суд, розтлумачивши п.п.2,5,10-2 Порядку №1078, зазначив, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Одночасно з цим, Верховний Суд зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Відповідно, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1% або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Разом із тим, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Зрештою, на основі аналізу вищенаведених норм, Верховний Суд дійшов висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), і є базовим при проведенні індексації.

Правовідносини у згаданих вище справах та справі №420/27155/21 є подібними, а тому вказані висновки є релевантними до цієї справи.

У цьому контексті колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007р. №1294 було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п.13 вказаної Постанови, вона набрала чинності з 01.01.2008р.

Посадовий оклад (тарифна ставка) позивача, який йому виплачувався за весь період військової служби, був встановлений із січня 2008р. та не змінювався. Він змінився лише в березні 2018р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, якою були встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, у силу норм Порядку №1078, січень 2008р. є базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.07.2016р. по 28.02.2018р. (включно). Враховуючи, що Військова частина НОМЕР_2 (Міністерства оборони України) у цей період повинна була нарахувати та виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення із урахуванням саме січня 2008р. як базового місця при проведенні індексації - позовній вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що ж стосується обґрунтованості вимог позивача відносно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 30.11.2018р. включно, колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалося судом вище, Постановою КМУ №704 було змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

У відповідності до п.4 Постанови №704, розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14.

Таким чином, цією Постановою КМУ фактично визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.

Пунктом 1.9 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» (затв. наказом МОУ від 11.06.2008р. №260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадового окладу позивача та, відповідно, інших складових грошового забезпечення, тобто з квітня 2018р.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018р. становив - 101,1%, в квітні 2018р. - 100,8%, в травні 2018р. - 100%, в червні 2018р. - 100%, в липні 2018р. - 99,3%, в серпні 2018р. - 100%, в вересні 2018р. - 101,9%, в жовтні 2018р. - 101,7%.

Отже, величина індексу споживчих цін у період з березня 2018р. по жовтень 2018р. фактично не перевищувала передбаченого п.1-1 Порядку №1078 порогу індексації у 103%.

У той же час, за приписами абз.3-5 п.5 Порядку №1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз.1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відтак, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018р. опубліковано у листопаді цього ж року, то позивач набув право на виплату індексації лише з грудня 2018р., на що вірно та обґрунтовано вказав суд 1-ї інстанції.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2022р. у справі №380/11404/21.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня до грудня 2018р.

Що ж стосується вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018р. по 30.06.2019р. включно, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Матеріалами даної справи підтверджується, що в період з грудня 2018р. по червень 2019р. сума виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 склала - 751,12 грн. Розмір виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення у грудні 2018р. склав - 71,08 грн.; у січні 2019р. склав - 71,08 грн.; у лютому 2019р. склав - 71,08 грн.; у березні 2019р. склав - 134,47 грн.; у квітні 2019р. склав - 134,47 грн.; у травні 2019р. склав - 134,47 грн.; у червні 2019р. склав - 134,47 грн.

У свою чергу, із урахуванням інформації Держстату України про індекси споживчих цін на товари та послуги у 2018р. та 2019р.: індекс споживчих цін (коефіцієнт індексації) у грудні 2018р. склав - 103,70%; у січні 2019р. склав - 103,70%; у лютому 2019р. склав - 103,70%; у березні 2019р. склав - 107%; у квітні 2019р. склав - 107%; у травні 2019р. склав - 107%; у червні 2019р. склав - 107%.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Аналогічні положення містяться і в ч.5 ст.2 Закону №1282-XII.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум працездатних осіб: з 01.01.2018р. - 1762 грн., з 01 липня - 1841 грн., з 01 грудня - 1921 грн.

Отже, з урахуванням приписів п.4 Порядку №1078 та ч.5 ст.2 Закону №1282-XII, у грудні 2018р. сума, яка перевищувала 1921 грн. не підлягала індексації.

Також, як визначено ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», прожитковий мінімум працездатних осіб: з 01.01.2019р. - 1921 грн., з 1 липня - 2007 грн., з 1 грудня - 2102 грн..

Відповідно, з урахуванням приписів п.4 Порядку № 1078 та ч.5 ст. 2 Закону №1282-XII, з січня 2019р. по червень 2019р. сума, яка перевищувала 1921 грн. не підлягала індексації.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що сума індексації грошового забезпечення позивача у період з грудня 2018р. по червень 2020р. склала 751,12 грн., а саме: у грудні 2018р. - 71,08 грн. (103,70%*1921 грн.); у січні 2019р. - 71,08 грн. (103,70%*1921 грн.); у лютому 2019р. - 71,08 грн. (103,70%*1921 грн.); у березні 2019р. - 134,71 грн. (107%*1921 грн.); у квітні 2019р. - 134,71 грн. (107%*1921 грн.); у травні 2019р. - 134,71 грн. (107%*1921 грн.); у червні 2019р. -134,71 грн. (107%*1921 грн.).

З огляду на встановлені за період з грудня 2018р. по червень 2019р. індекси споживчих цін, оскільки індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, враховуючи, що відповідачем було здійснено виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018р. по червень 2019р. у вищевказаних розмірах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо спірного періоду з 01.07.2019р. по 20.08.2021р., судами обох інстанцій встановлено, що відповідно до довідки про нараховані суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 від 16.02.2022р. №636/235, у період з липня 2019р. по серпень 2021р. (включно) відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі - 6886,57 грн. із застосуванням базового місяця - березень 2018р., тобто у відповідності до наведених приписів законодавства.

Доказів які б спростували встановлені судом обставини позивачем не надано.

Також, позивачем ОСОБА_1 була заявлена вимога й про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (МО України) здійснити перерахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 10 календарних років служби із урахуванням сум індексації грошового забезпечення (як складової грошового забезпечення).

Так, зважаючи на те, що індексація грошового забезпечення має систематичний, щомісячний характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів та послуг, суд першої інстанції правильно зазначив, що вона має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку одноразової грошової допомоги призвело б до знецінення як грошового забезпечення, так і самої допомоги.

Висновки колегії суддів в даній частині відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.03.2020р. у справі №820/5286/17.

У той же час, варто зазначити про те, що право на захист у адміністративному судочинстві є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або ж законні інтереси.

Тобто, предметом судового розгляду можуть бути лише правовідносини, які вже виникли та пов`язані з захистом порушених, невизнаних або ж оспорюваних прав. Захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним і передбачає наявність встановленого факту їх порушень.

При цьому, положеннями КАС України не встановлено можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє (превентивного захисту), а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.

Вказані правові позиції містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №826/15718/16, від 24.04.2018р. у справі №167/592/17, від 31.07.2018р. у справі №348/9/17, від 23.10.2018р. у справі №344/4560/17 та від 14.02.2019р. у справі №362/7962/15-а.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що питання перерахунку, нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби із урахуванням сум індексації грошового забезпечення є похідним та повинно вирішуватися після вирішення питання про наявність у позивача відповідного права на виплату індексації грошового забезпечення за час проходження ним військової служби.

Враховуючи, що на даний момент індексація грошового забезпечення (за період з 01.07.2016р. по 28.02.2018р.) не була нарахована та виплачена ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, у Військової частини НОМЕР_1 (МО України) не виникло обов`язку щодо здійснення перерахунку, нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Як наслідок, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) КР європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30.08.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко