Справа № 640/11270/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Київ № 640/11270/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі технології" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі технології" (далі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Київської міської митниці ДФС (далі - Відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС від 11.01.2019 №UA100070/2019/000002/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської міської митниці ДФС від 11.01.2019 №UA100070/2019/00012.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019 відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем, в порушення вимог статті 57 Митного кодексу України, при прийнятті оскаржуваного рішення протиправно відмовлено у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів, оскільки до декларації митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість товару.

Позивач зазначає, що на виконання вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України та з метою підтвердження заявленої митної вартості ним були надані всі необхідні документи. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, оскільки позивачем не подано повний перелік документів, зазначених в ч.2 ст. 53 Митного кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2022 замінено відповідача Київську міську митницю ДФС (03680, м. Київ, вул. В. Гавела, буд. 8-А; код ЄДРПОУ 3942288) на його правонаступника Київську митницю (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

ТОВ "Енергозберігаючі технології" придбало транспортний засіб: «автомобіль легковий, що був у використанні до 5 років з бензиновим двигуном, після ДТП, марки «Ford» модель «F150», номер кузова НОМЕР_1 », рік виробництва - 2017 (модельний рік - 2018)», номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - бензин, об`єм двигуна - 2689 сантиметрів кубічних, колір чорний, на підставі рахунку-фактури (інвойсу) № АЗ 19184 від 03.09.2018, контракту № 1/US/0918 від 03.09.2018 та Додатку № 1 від 03.09.2018 до контракту 1/US/0918. Продавцем товару виступала американська компанія «G&G AUTO SALES LLC» (4895 Old Louisville Rd, Garden City, GA 31408 USA). Товар доставлявся з США. Відповідно до вищезазначених інвойсу, контракту та додатку до нього від 03.09.2018 вартість транспортного засобу становила 15 400 доларів США. Даний транспортний засіб на підставі попередньої митної декларації № UA100070/2018/584352 від 05.11.2018 в зоні діяльності Волинської митниці ДФС ввезено на митну територію України.

З метою митного оформлення ввезеного за умовами вказаного Контракту товару Позивачем подано до митного органу електронну митну декларацію № UA100070/2019/228318 від 11.01.2019, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тобто за основним методом визначення митної вартості товарів.

Відповідно до графи 44 ЕМД типу «ІМ 40 ДЕ» № UA100070/2019/228318 від 11.01.2019, на підтвердження заявленої митної вартості товару подано митному органу наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) № АЗ 19184 від 03.09.2018; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA100070/2018/240176 від 13.11.2018; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів 1/US/0918 від 03.09.2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору № 1 від 03.09.2018.

Митним органом в порядку проведення консультації на адресу декларанта направлено повідомлення, в якому запропоновано надати наступні документи: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу, які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) експортну декларацію країни відправлення 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини - за бажанням декларанта, інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

На вказаний запит в якості додаткових документів декларантом надано висновок КНДІСЕ 29310/18-54 від 14.12.2018, відповідно до якого, вартість вищезазначеного транспортного засобу становить 14973,75 доларів США.

Відповідачем 11.01.2019 прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA 100070/2019/000002/2, яким митну вартість визначено за другорядним - резервним методом (№6) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску, пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.01.2019 №UA100070/2019/00012.

Позивачем 11.01.2019 до митниці подано нову електронну митну декларацію №UA100070/2019/228347 із митною вартістю, заявленою з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100070/2019/000002/2 від 11.01.2019. Відповідно до вказаної ЕМД № UA100070/2019/228347 транспортний засіб оформлено в митному режимі «імпорт» та випущено у вільний обіг в порядку ч. 7 ст. 55 МК України.

Не погоджуючись із вказаним Рішенням про коригування митної вартості товарів, в порядку ч. 8 ст. 55 МК України, Позивачем на підтвердження заявленої митної вартості, листом від 30.01.2019 подано до Київської міської митниці ДФС копію платіжного доручення в іноземній валюті від 10.09.2018, відповідно до якого, ТОВ «ЕНЕРГОЗБЕРІГАЮЧІ ТЕХНОЛОГІ» здійснило оплату в розмірі 15400 доларів США за транспортний засіб «FORD F150» на підставі інвойсу А319184 та контракту № 1/US/0918 від 03.09.2018.

Відповідач листом від 30.01.2019 відмовлено у визнанні митної вартості на рівні 15 400 доларів США та зазначено, що Висновок КНДІСЕ 29310/18-54 від 14.12.2018 прийнято до уваги митницею та носить виключно інформаційний характер та не може бути підставою для підтвердження митної вартості, копія ж платіжного доручення від 10.09.2018 № 0408004 прийнята до уваги митницею, але не містить відповідні реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу та не може бути підставою для підтвердження митної вартості.

Не погоджуючись з таким діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного Кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Отже з аналізу положень Митного кодексу України, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Як встановлено судом, здійснюючи розмитнення товару Позивачем митна вартість товару визначена із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Під час митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості товарів, позивачем подано митному органу пакет документів, перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) № АЗ 19184 від 03.09.2018; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA100070/2018/240176 від 13.11.2018; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів 1/US/0918 від 03.09.2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору № 1 від 03.09.2018.

Також з матеріалів справи вбачається, що придбаний позивачем транспортний засіб був пошкоджений, після ДТП.

Під час проведення консультацій з митним органом в якості додаткових документів Позивачем подано Відповідачу висновок КНДІСЕ 29310/18-54 від 14.12.2018 та платіжне доручення в іноземній валюті від 10.09.2018 на суму 15 400,00 доларів США.

Відповідач, відмовляючи позивачу в митному оформленні товару застосував резервний метод № 6, проте послався на те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару.

Дослідивши вказані документи, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вони є належними та достатніми для визначення дійсної вартості придбаного позивачем автомобіля.

Зокрема, декларантом до митного оформлення подано документи, які підтверджують мину вартість товару за першим методом - щодо ціни договору. Ці документи не містять неточностей та суперечностей, а саме: відповідно до інвойсу № АЗ 19184 від 03.09.2018; контракту № 1/US/0918 від 03.09.2018 та додатку № 1 до контракту № 1/US/0918 вартість товару становила 15 400 доларів США. Ці самі дані були заявлені і в ЕМД типу «ІМ 40 ДЕ» № UA100070/2019/228318 від 11.01.2019, а також підтверджені висновком експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) № 29310/18-54 від 14.12.2018, відповідно до якого, вартість нерозмитненого, бувшого у використанні, та після ДТП автомобіля марки «FORD F150», 2017 року випуску; номер кузова НОМЕР_1 становить 14 973,75 доларів США. Також до Київської міської митниці ДФС надано копію платіжного доручення в іноземній валюті, яке підтверджує переведення коштів в сумі 15400 доларів США покупцем на користь продавця.

Посилання Відповідача в Рішенні про коригування митної вартості товарів на те, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари», жодним чином не конкретизовані. Ця фраза у Рішенні про коригування митної вартості товарів є загальною і не деталізовано, які саме відомості не підтверджені.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Суд також враховую, що придбаний Позивачем транспортний засіб був пошкоджений, після ДТП. Отже даному випадку транспортній засіб мав пошкодження, які і оцінив експерт у висновку КНДІСЕ № 29310/18-54 від 14.12.2018.

Стосовно твердження представника митниці про відсутність відомостей про вартість перевезення оцінюваних товарів, суд зазначає, що вартість перевезення включена у митну вартість транспортного засобу марки «FORD F150» та зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) № АЗ 19184 від 03.09.2018, який подано разом з митною декларацією типу «ІМ 40 ДЕ» № UA100070/2019/228318, дана вартість складає 400 доларів США.

Щодо посилання відповідача на неподання перекладу товаросупровідних документів до митного оформлення товарів, слід зазначити, що відповідно до ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок».

Отже, враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав Митниці належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості, а документи не містять розбіжностей суд приходить до висновку про те, що Митниця прийняла рішення та оформила картку відмови за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів. Тому відповідач під час здійснення контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів і митного оформлення діяв у спосіб, який не відповідає вимогам Митного кодексу України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., який підлягає стягненню на його користь у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи.

Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано договір про надання правової допомоги від 03.06.2019, додаткову угоду від 03.06.2019, акт наданих послуг від 08.08.2019, рахунок-фактура від 21.06.2019, розрахунок витрат від 08.08.2019, виписка за рахунками за період з 01.07.2019 по 31.07.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер.

Представником відповідача подано клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, проте суд вважає наведені там доводи відповідача необгрунтованими.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 300,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці Державної фіскальної служби від 11.01.2019 №UA100070/2019/000002/2.

3. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської міської митниці Державної фіскальної служби від 11.01.2019 №UA100070/2019/00012.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі технології" за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.). та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.).

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі технології" (адреса реєстрації: 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 84; ; фактична адреса: 03138, м. Київ, вул. Сумьска, буд. 2-А).

Відповідач: Київська митниця (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Н.М. Клименчук