Справа № 521/7570/22
Суддя: Роїк Д. Я.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/7570/22
Провадження № 2-а/521/132/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді - Роїк Д.Я.

при секретарі судового засідання Примакіній С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил № 6028/50000/21 від 03 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеської митниці Державної митної служби України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 03.02.2022 року у справі про порушення митних правил № 6028/50000/21, якою позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що прийнята постанова у справі про порушення митних правил є необґрунтованою, винесена з порушенням чинного законодавства, викладені у ній обставини порушення митних правил не відповідають дійсності та відповідач дійшов передчасного висновку про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, без повного дослідження об`єктивної та суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України.

Зазначив, що 03.06.2021, позивач, як командир повітряного судна та перший пілот здійснював перевезення повітряного судна №56937, що підтверджується договором № 1/21 від 02.06.2021, при цьому другим пілотом був ОСОБА_2 , довірена особа на експлуатацію даного повітряного судна, що підтверджується копією довіреності від 29.04.2021. При реєстрації повітряного судна працівниками митниці йому було надано документи на підпис, а саме: «Зобов`язання командира судна про реекспорт/реімпорт повітряного суд», а так як між Позивачем та довіреною особою на експлуатацію повітряного судна був підписаний договір, яким передбачалося ввезення та вивезення повітряного судна №56937 та йому не було роз`яснено положення ст. ст. 469, 470, 472, 481-483 МК України та він не міг знати про обмеження передбачені цими положеннями, оскільки, не володіє достатніми знаннями в галузі законодавства. При цьому фактичне ввезення повітряного судна цивільного типу марки «Piper», модель РА-28-235, реєстраційний номер №56937, серійний номер НОМЕР_1 , здійснено ОСОБА_2 , а позивач лише здійснював переліт, як перший пілот по маршруту Молдова Україна. Проте при винесенні оскаржуваної постанови працівниками митниці не було взято до уваги, що позивач не є ні володільцем, ні користувачем зазначеного повітряного судна та його дії пов`язані лише з виконанням умов договору. Відтак в його діях, відсутній склад порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, оскільки він не міг передати будь - кому у володіння, користування чи розпоряджання повітряне судно цивільного типу марки «Piper», модель РА-28-235, реєстраційний номер №56937, у зв`язку з тим, що у його володінні, користуванні та розпорядженні даний транспортний засіб ніколи не перебував.

Ухвалою від 02.06.2022 року позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 02.06.2022 року позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.08.2022 року відкрито провадження у справі та поновлено позивачу строк на звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови Одеської митниці в справі про порушення митних правил №6028/50000/21 від 03.02.2022 року.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представником відповідача до суду подано відзив на адміністративний позов, згідно якого останній вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на вказані приписи КАС України, на думку суду відсутні перешкоди щодо розгляду даної адміністративної справи.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що 03.06.2021 року на митну територію України у зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт Одеса» Одеської митниці було ввезено повітряне судно цивільного типу марки «Piper», модель РА-28-235, реєстраційний номер №56937, серійний номер 28-7410031 у режимі «тимчасове ввезення до 1 року».

10.12.2021 року головним державним інспектором оперативного відділу №1 управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Одеської митниці Бугайовим В.Ю. складено протокол про порушення митних правил №6028/50000/21 відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України та призначення розгляду справи на 03 лютого 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час складання протоколу ОСОБА_1 зазначив, що з викладеними в протоколі обставинами не згоден.

ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи про порушення митних правил, але не був присутній при розгляді, у зв`язку з тим, що проживає та працює в іншій місцевості.

За наслідками розгляду справи про порушення митних правил №6028/50000/21 відповідачем 03.02.2022 року прийнято постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 34 000 гривень.

Підставою притягнення ОСОБА_1 до відповідальності зазначено, що позивач в порушення вимог частини 5 статті 380 Митного кодексу України, вчинив неправомірні дії з повітряним судном цивільного типу марки «Piper», модель РА-28-235, реєстраційний номер №56937, серійний номер 28-7410031, який тимчасово було ним ввезено на митну територію України, передано у володіння, користування або розпоряджання стороннім особам ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) відповідно до листа Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (від 07.09.2021 року №1-14.6764162), які безпосередньо не поміщували його у митний режим тимчасового ввезення, чим вчинив порушення митних правил, передбачене частиною 4 статті 469 Митного кодексу України.

Оскаржувана постанова про порушення митних правил протягом трьох днів не була вручена або надіслана позивачу, як це передбачено положеннями статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про прийняту відповідачем постанову ОСОБА_1 дізнався лише 25.05.2022 року від своєї тещі - ОСОБА_5 , яка отримала листа від Одеської митниці Державної митної служби України.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем надано копію паспорта громадянина України для виїзду закордон № НОМЕР_2 , згідно якого з 03.03.2022 року та по даний час позивач перебуває поза межами країни.

Крім того, як вбачається з пояснень консьєржа будинку АДРЕСА_2 - ОСОБА_6 , відповідний лист, нею було вручено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте дата вкидання листа до поштової скриньки їй невідома.

Разом з тим, згідно штрих коду на конверті, лист було відправлено 19.02.2022 року та вручено особисто 08.03.2022 року.

Відтак суд критично оцінює вказану інформацію, оскільки відомостей, які б підтверджували особисте отримання позивачем постанови у справі про порушення митних правил, суду не надано.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП), Конвенцією про тимчасове ввезення (Закон України «Про приєднання до Конвенції про тимчасове ввезення від 24.03.2004 № 1661-IV) (далі Конвенція), Наказом Міністерства фінансів України №671 від 03.08.2018 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті» (далі - Порядок).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 486 Митного кодексу України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Згідно зі статтею 487, 488, 489 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

За приписами статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з частиною 1 статті 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на відповідні органи, і за які Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Положеннями пункту 60 частини 1 статті 4 Митного кодексу України передбачено, що транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно;

В силу частини 5 статті 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Відповідальність за частиною 4 статті 469 Митного кодексу України, передбачена за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні.

Відповідно до статті 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно статті 105 Митного кодексу України, у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу, крім літаків масою порожнього обладнаного апарата понад 10000 кг, але не більше 30000 кг та максимальною пасажиромісткістю від 44 до 110 місць.

Пунктом «а» статті 2 глави ІІ Конвенції встановлено, що користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції , зокрема транспортні засоби комерційного чи приватного використання;

Відповідно до пункту «b» статті 7 глави ІІІ Додатку С Конвенції, незважаючи на положення статті 5 цього Додатка: транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Положеннями частини 3 статті 1 Митного кодексу України передбачено, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Разом з тим, наказом Міністерства фінансів України №671 від 03.08.2018, затверджено «Порядок виконання митних формальностей на повітряному транспорті» (далі - Порядок).

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Порядку, у випадках, встановлених законодавством, командир повітряного судна разом з документами, передбаченими статтею 335 Кодексу, подає органу доходів і зборів зобов`язання командира судна про реекспорт/реімпорт повітряного судна (далі - Зобов`язання) за формою, наведеною в додатку до цього Порядку, що узгоджується з положеннями частини 6 статті 104 Митного кодексу України.

Аналізуючи вказані норми Порядку, саме командир судна підписує та подає таке зобов`язання.

Матеріали справи свідчать, що дійсно, ОСОБА_1 , як командиром повітряного судна та першим пілотом, підписано зобов`язання командира судна про реекспорт/реімпорт повітряного судна від 03.06.2021 року, при цьому другим пілотом бувОСОБА_2 , довірена особа на експлуатацію даного повітряного судна, що підтверджується копією довіреності від 29.04.2021 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів долучених до позовної заяви, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір № 1/21 від 02.06.2021 року про надання послуг, а саме: здійснення перельоту повітряним судном Piper 28 235, №56937, по маршруту Бориспіль Маркулешти та Маркулешти Одеса, термін дії договору до 04.06.2021 року.

Як вбачається зі Свідоцтва про реєстрацію повітряного судна, власником повітряного судна цивільного типу марки «Piper», модель РА-28-235, реєстраційний номер №56937, серійний номер 28-7410031, є КвалітЕйр, Товариство з обмеженою відповідальністю, Моссауер Штрассе 17, Міхельштадт, Федеративна Республіка Німеччина, 64720 (QualitAir LLC, Michelstadt Mossauer Strasse 17 Michelstadt Germany 64720).

Згідно довіреності від 29.04.2021 року, управителем даного повітряного судна є КвалітЕйр, Товариство з обмеженою відповідальністю, Адреса в Німечині: Моссауер Штрассе 17, 64720, Міхельштадт (QualitAir LLC Trustee (a Texas limited liability company) (Germany address: Mossauer Strasse 17, 64720 Michelstard). Доручення на експлуатацію зазначеного судна надано: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Євгенію Вернидубу.

Згідно страхового сертифікату №000263/2 від 12.05.2021, страхувальником та експлуатантом є Євгеній Вернидуб, а власником повітряного судна цивільного типу марки «Piper», модель РА-28-235, реєстраційний номер № НОМЕР_3 , є НОМЕР_4 , ТОВ (QualitAir LLC Trustee).

З аналізу зазначених норм вбачається, що для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 4 статті 469 МК України, має бути встановлено, що транспортний засіб, який ввозився на митну територію України, перебував у володінні, користуванні чи розпорядженні особи, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України та поміщувала його у митний режим.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Разом з тим, відповідачем в ході розгляду справи про порушення митних правил не встановлено та не відображено в оскаржуваній постанові фактичних обставин, за яких відбулося порушення вимоги частини 5 статті 380 Митного кодексу України, а посилання щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вбачаються суду доведеними та викликають обґрунтований сумнів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. При цьому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Водночас, відповідачем взагалі не встановлено, коли, за яких обставин відбулася передача транспортного засобу та чи мав взагалі позивач право та умисел на передачу транспортного засобу.

Встановлення таких обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності.

Крім того, суд враховує посилання позивача, що складений відносно ньогопротокол про порушення митних правил, не відповідає вимогам частини 2 статті 494 МК України, оскільки не містить даних про місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил, а ідентичні помилки допущені, як при складанні протоколу, так і при винесенні постанови, можуть свідчити про поверхневий підхід до розгляду вказаного протоколу.

При цьому, матеріали справи про порушення митних правил не містять належних та допустимих доказів, що посадовою особою при винесенні оскаржуваної постанови було всебічно, повно та об`єктивно досліджено всі обставини справи в їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 , не є власником або уповноваженою ним особою, в розумінні частини другої статті 469 Митного кодексу України, а відтак не може бути суб`єктом адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 466 Митного кодексу України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Додержання митними органами вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України.

Статтею 530 Митного кодексу України визначено, що законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову або в порядку контролю. Перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із статтею 531 Митного кодексу України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Суд погоджується з доводами позивача, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 469 Митного кодексу України.

Нормами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Інших доказів, з яких можливо було б встановити вину позивача, матеріали справи не містять.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Проте, відповідачем в даному випадку не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 469 Митного кодексу України.

Cудом враховується, що звинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень у своєму рішенні.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні зазначеного вище адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оскільки, наявність у діях позивача складу правопорушення не підтвердилося в ході розгляду справи, суд вважає необхідним частково задовольнити адміністративний позов до Одеської митниці Державної митної служби України та скасувати постанову про порушення митних правил.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Одеської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 103, 104, 105, 380, 469, 486, 487, 489, 494, 495, 525 527, 529 531 МК України, ст. ст. 2, 9, 77, 241-246, 257-262, 286, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил № 6028/50000/21 від 03.02.2022 року задовольнити частково.

Скасувати постанову від 03.02.2022 року у справі про порушення митних правил № 6028/50000/21, якою ОСОБА_1 (АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 469 Митного кодексу України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення за частиною 4 статті 469 МК України відносно ОСОБА_1 (АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), - закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у дань його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.Я. Роїк