Справа № 260/2828/22
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2022 рокум. Ужгород№ 260/2828/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області ( Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 2 А) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника Овсепян К.А., звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області, в якій просить: визнати протиправним та скасувати рішення начальника УСІОБГ Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області № 121 від 05 квітня 2022 року про заборону громадянину Азербайджану ОСОБА_1 в`їзду в Україну строком на 3 роки з 05.04.2022 року по 05.04.2025 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 лютого 2021 року позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні, термін дії якої закінчувався 15 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби в Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого позивач після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні не покинув територію України у встановлений законодавством строк. Цього ж дня, щодо позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу 5100,00 грн. Рішенням начальника УСІОБГ ГУ ДМС в Закарпатській області від 05 квітня 2022 року № 121 позивачу заборонено в`їзд в Україну строком на три роки. Позивачем повністю сплачений накладений на нього штраф, інших обставин, визначених ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б давали підстави для заборони в`їзду в Україну не має, відтак вважає рішення про заборону в`їзду в Україну протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що рішення про заборону в`їзду в Україну щодо позивача прийняте у зв`язку із несплатою постанови про накладення адміністративного стягнення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , термін дії даної посвідки закінчувався 15 лютого 2022 року.

24 лютого 2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача. Відповідно до вказаного протоколу після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні позивач не покинув територію України у встановлений законодавством строк.

24 лютого 2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн.

13 березня 2022 року позивач виїхав за межі України, що підтверджується відміткою у його паспорті.

05 квітня 2022 року Головним управлінням ГУ ДМС у Закарпатській області прийнято рішення № 121 про заборону в`їзду в Україну позивачу строком на 3 роки.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VІ).

За приписами пунктів 6, 8, 17 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Частиною 2 статті 3 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - Положення №360) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За правилами п. 2 Положення №360 Державна міграційна служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року №1235 (далі - Інструкція №1235).

Пунктом 3 Інструкції №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до п. 4 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Пунктом 5 Інструкції №1235 визначено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно із пунктом 6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 7 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником.

Судом встановлено, що при прийнятті рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну

відповідач керувався абзацом 7 частини 1 статті 13 Закону №3773-VI, відповідно до якої в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Так, 24 лютого 2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача. Відповідно до вказаного протоколу після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні позивач не покинув територію України у встановлений законодавством строк.

Крім того, 24 лютого 2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В той же час, матеріалами справи підтверджується сплата позивачем штрафу, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що підтверджується квитанцією від 13 липня 2022 року № .

Отже, підстави які зумовили прийняття рішення про заборону в`їзду позивачу в Україну відпали, однак ні порядок, ні процедура відкликання органами ДМС України доручення щодо заборони в`їзду іноземців в Україну, не врегульовані.

Суд акцентує увагу, що рішенням Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі " Серявін та інші проти України " визначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб`єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

За таких обставин, та беручи до уваги сплату позивачем штрафу, несплата якого стала підставою для заборони в`їзду в Україну, суд приходить висновку, що рішення від 05 квітня 2022 року № 121 про заборону в`їзду в Україну підлягає скасуванню.

При цьому, суд вказує про відсутність підстав для визнання протиправним такого рішення, оскільки на момент його прийняття правові підстави, передбачені абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI для цього існували, оскільки штраф згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 24 лютого 2022 року на момент прийняття оскарженого рішення не був сплачений.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., та у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Азербайджану № НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області ( Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 2 А, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 05 квітня 2022 року № 121 про заборону в`їзду в Україну.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Азербайджану № НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 2 А, ) судові витрати у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька