Справа № 520/6139/22
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2022-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 вересня 2022 року № 520/6139/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в обмеженні максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% грошового забезпечення з 01.07.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачувати ОСОБА_1 з 01.04.20219 пенсію без обмеження максимальним розміром та здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини пенсії з 01.04.2019 року з урахуванням вже виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення з 01.07.2022 та здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.07.2022 року з урахуванням вже виплачених сум.

Ухвалою суду від 10.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Ухвала суду та позовна заява з додатками доставлені в кабінет електронного суду відповідача та отримані ним, що підтверджується довідками про доставку у кабінет електронного суду, наявними у матеріалах справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що одержує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №520/15360/21 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачу з липня 2022 року, при цьому зменшивши основний розмір пенсії позивача з 90%, підтверджених рішенням ХОАС від 06.12.2018 у справі №520/9160/18, до 70% грошового забезпечення та здійснивши виплату із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії, що підтверджується довідкою ГУПФУ від 04.08.2022 про перерахунок пенсії з 01.07.2022 року. Позивач звернувся до суду для оскарження таких дій відповідача, адже вважає їх протиправними.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та направив до суду відзив, в якому зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №520/15360/21 здійснено перерахунок пенсії позивачу в межах покладених зобов`язань. Щодо обмеження пенсії максимальним розміром послався на приписи ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI.

Ухвалою суду від 26.08.2022 витребувано у позивача довідку про перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019.

Представником позивача вказана довідка надана до суду 28.08.2022.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262)

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у липні 2022 року на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року у справі № 520/15360/2021, яке набрало законної сили 18.11.2021 року, здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 згідно оновленої довідки від 07.07.2021 року № ФХ-106596 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, виданої Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

За результатом вказаного перерахунку відповідачем було здійснено такий розрахунок:

- з 01.04.2019 пенсію обчислено, виходячи з 70 % грошового забезпечення, зазначеного в довідці від 07.07.2021 року № ФХ-106596 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, розмір пенсії з надбавками склав 34587,65 грн, з урахуванням обмеження максимальним розміром 14970,00 грн (довідка відповідача від 13.07.2022);

- з 01.07.2022 розмір пенсії з надбавками визначено в сумі 38531,30 грн, виходячи з 70 % грошового забезпечення, та обмежено максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, а саме 20270,00 грн (довідка відповідача від 04.08.2022).

Позивач не погодився з вказаними діями відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з таких фактичних обставин та приписів діючого законодавства, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Предметом спору у цій справі є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХП, а також повторне зниження відсотку при проведенні перерахунку пенсії.

Позивачу призначено пенсію за вислугу років як колишньому військовослужбовцю на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ. десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХП, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/20І6, яким визнав такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХП та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХП, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, такі норми явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в Постанові від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачу була призначена пенсія за вислугу років, її розмір складав 90 % від грошового забезпечення, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами.

У подальшому стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин було встановлено, що максимальний розмір пенсії під час її призначення, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, застосування цього показника до перерахунку пенсії відповідача є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 у справі №520/9160/18, яке набрало законної сили 08.01.2019, підтвердило встановлення основного розміру пенсії позивача на рівні 90% грошового забезпечення.

Відтак, відповідачем шляхом зменшення відсоткового розміру пенсії позивача при перерахунку пенсії з 01.04.2019 та збереження вказаного відсотку при визначенні розміру пенсії з 01.07.2022 було порушено право позивача на пенсійне забезпечення, встановлене Законом № 2262-ХП, з огляду на що, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та наявність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині визнання протиправним зменшення відсотку пенсії позивача при перерахунку з 01.04.2019.

Одночасно при вирішенні вимог позивача, суд відмовляє в їх задоволенні в частині вимог, заявлених на майбутнє, з огляду на таке.

Предметом розгляду в даній справі є правомірність проведеного перерахунку відповідачем пенсії позивача з 01.04.2019 та 01.07.2022 зі зменшенням відсотку грошового забезпечення з 90% до 70% та обмеження пенсії максимальним розміром з 01.04.2019 та 01.07.2022, та, відповідно, зобов`язання провести правильний перерахунок та виплату недоплаченої частини пенсії з урахуванням 90% грошового забезпечення з 01.04.2019 та з 01.07.2022.

З огляду на те, що захисту підлягає порушене право, за встановлених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання проведення виплат пенсії позивача без обмеження їх максимальним розміром, заявлених на невизначений час у майбутньому, як передчасних.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 та з 01.07.2022 зі зменшенням відсотку грошового забезпечення з 90% до 70% та обмеження пенсії максимальним розміром з 01.04.2019 та 01.07.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення з 01.04.2019 та з 01.07.2022, а також здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.04.2019 та з 01.07.2022 року без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.09.2022.

Суддя Білова О.В.