Справа № 420/26494/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/26494/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравченка К.В.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Сауляка Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року про закриття провадження в частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання протиправними та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку, податкової вимоги форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Головне управління ДПС в Одеській області (далі Позивач за первісним позовом, ГУ ДПС в Одеській області, Контролюючий орган) звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (далі Відповідач за первісним позовом, ОСОБА_1 ), в якому просило суд стягнути з усіх відкритих рахунків останньої в банках суму заборгованості у розмірі 26 735, 13 грн. по єдиному податку з фізичних осіб на бюджетний рахунок UA0015750, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18050400, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м. Чорноморськ/18050400.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач за первісним позовом вказує, що за Відповідачем за первісним позовом обліковується податковий борг перед бюджетом з єдиного податку з фізичних осіб, сума якого є узгодженою, однак добровільно несплаченою, а відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

В подальшому, не погодившись із наявністю заборгованості перед бюджетом з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 26 735, 13 грн., адвокат Сауляко Олексій Олександрович (далі Адвокат Сауляко О.О.) в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із зустрічним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень до позову від 17.02.2022 року (Том І, а.с. 193-199), просив суд:

1. Визнати протиправними та скасувати дії ГУ ДПС в Одеській області до ФОП ОСОБА_1 щодо вимоги стягнення неіснуючої суми заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 26 735, 13 грн. та зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області утриматись від вчинення дій, направлених на стягнення з ОСОБА_1 неіснуючої заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 26 735, 13 грн.;

2. Визнати протиправним та скасувати:

- розрахунок податкового боргу ФОП ОСОБА_1 станом на 14.09.2020 року перед бюджетом на суму 26 735, 13 грн.;

- довідку-розрахунок заборгованості ФОП ОСОБА_1 станом на 14.09.2020 року перед бюджетом на суму 26 735, 13 грн.;

- інтегровану картку платника єдиного податку з фізичних осіб за 2020 рік, наданою ГУ ДПС в Одеській області, у частині нарахування 02.10.2020 року ФОП ОСОБА_1 штрафу не загальну суму 26 006, 49 грн.;

- податкову вимогу форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року у частині податкового боргу на суму 25 083, 81 грн..

3. Здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року провадження у справі в частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог за зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку з фізичних осіб за 2020 рік закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог за зустрічним позовом, адвокат Сауляко О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати цю ухвалу з огляду на те, що ухвала винесена без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги Адвокат зазначає, що у первісному позові ГУ ДПС в Одеській області заявлено вимогу про стягнення з усіх відкритих рахунків ОСОБА_1 заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 26 735, 13 грн., проте не зрозуміло зазначена сума заборгованості виникла в результаті несплати основного платіжу, чи нарахування пені.

ГУ ДПС в Одеській області не доведено наявності складу податкових правопорушень, встановлених в акті перевірки щодо несплати узгодженої суми грошового зобов`язання, та не встановлено, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчиняв дії спрямовані на перерахунку узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету.

В свою чергу Адвокат вважає суму заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб неправомірно нарахованою, оскільки дії ОСОБА_1 не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, тому не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 126.1 та пені передбаченої ст. 129 ПК України, у зв`язку з чим нараховані штрафні санкції у вигляді пені є безпідставними.

ГУ ДПС в Одеській області надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 26 735, 13 грн.. При цьому, на обґрунтування вимог зазначено, що за ОСОБА_1 обліковується податковий борг перед бюджетом з єдиного податку з фізичних осіб, сума якого є узгодженою, однак добровільно несплаченою, а відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В подальшому, не погодившись із наявністю заборгованості перед бюджетом з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 26 735, 13 грн., адвокат Сауляко О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із зустрічним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень до позову від 17.02.2022 року (Том І, а.с. 193-199), просив суд:

1. Визнати протиправними та скасувати дії ГУ ДПС в Одеській області щодо вимоги стягнення неіснуючої суми заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 26 735, 13 грн. та зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області утриматись від вчинення дій, направлених на стягнення неіснуючої заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 26 735, 13 грн.;

2. Визнати протиправним та скасувати:

- розрахунок податкового боргу ФОП ОСОБА_1 станом на 14.09.2020 року перед бюджетом на суму 26 735, 13 грн.;

- довідку-розрахунок заборгованості ФОП ОСОБА_1 станом на 14.09.2020 року перед бюджетом на суму 26 735, 13 грн.;

- інтегровану картку платника єдиного податку з фізичних осіб за 2020 рік, наданою ГУ ДПС в Одеській області, у частині нарахування 02.10.2020 року ФОП ОСОБА_1 штрафу не загальну суму 26 006, 49 грн.;

- податкову вимогу форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року у частині податкового боргу на суму 25 083, 81 грн..

3. Здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування зустрічного позову Адвокат зазначав, що незважаючи на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/13689/20 скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області в частині заборгованості ОСОБА_1 з єдиного податку з фізичних осіб, ГУ ДПС в Одеській області безпідставно та протиправно потворно нараховано штраф та пеню по податковому повідомленню-рішенню № від 14.05.2020 року, перекваліфікувавши суму заборгованості на два платежі по податковим деклараціям.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до розгляду, об`єднано в одне провадження зустрічний позов з первісним позовом, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розпочато розгляд справи спочатку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 року провадження у справі в частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог за зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку з фізичних осіб за 2020 рік закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог за зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку з фізичних осіб за 2020 рік, суд першої інстанції виходив з неналежності розгляду справи у вказаній частині у порядку адміністративного судочинства.

Вказана позиція суду першої інстанції ґрунтується на тому, що розрахунок податкового боргу, довідка-розрахунок заборгованості перед бюджетом, інтегрована картка платника єдиного податку є виключно службовими документами, які підтверджують факт наявності у особи податкового боргу та самі по собі не мають безпосереднього впливу на стан суб`єктивних прав та обов`язків відповідної особи. Отже, розрахунок податкового боргу, довідка-розрахунок заборгованості перед бюджетом, інтегрована картка платника єдиного податку є носіями доказової інформації про наявний у особи податковий борг, які не створюють для платника податків правових наслідків у вигляді зміни (припинення) прав чи встановлення обов`язків, однак, в подальшому можуть враховуватися контролюючим органом при прийнятті актів індивідуальної дії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року по справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Як встановлено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, як визначено п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України:

- адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років»;

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Положеннями ч. 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відтак, реалізуючи передбачене ст. 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.

У відповідності до п. 2, 3, 4 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З системного аналізу положень наведених норм вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначенню поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналізуючи заявлені у зустрічному позові вимоги, колегія суддів дійшла висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_1 спрямований на захист порушених, на її думку, майнових прав з боку ГУ ДПС в Одеській області шляхом нарахування неіснуючої заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

В той же час, розрахунок податкового боргу, довідка-розрахунок заборгованості перед бюджетом, інтегрована картка платника єдиного податку є виключно службовими документами, які підтверджують факт наявності у особи податкового боргу та самі по собі не мають безпосереднього впливу на стан суб`єктивних прав та обов`язків відповідної особи.

Розрахунок податкового боргу, довідка-розрахунок заборгованості перед бюджетом, інтегрована картка платника єдиного податку є носіями доказової інформації про наявний у особи податковий борг, які не створюють для платника податків правових наслідків у вигляді зміни (припинення) прав чи встановлення обов`язків, однак, в подальшому можуть враховуватися контролюючим органом при прийнятті актів індивідуальної дії.

Таким чином, розрахунок податкового боргу, довідка-розрахунок заборгованості перед бюджетом, інтегрована картка платника єдиного податку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 19 КАС України, не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для ОСОБА_1 , а тому вони не може бути предметом спору.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 501/463/15-а та від 12 грудня 2018 року по справі № 802/2472/17-а.

При цьому, колегія суддів зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року по справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року по справі № 9901/497/18.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про визнання протиправними та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості перед бюджетом, інтегрованої картки платника єдиного податку не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправними та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості перед бюджетом, інтегрованої картки платника єдиного податку, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Водночас, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Захист порушеного, на думку ОСОБА_1 , права, на захист якого заявлено зустрічний позов, має відбуватися шляхом визнання протиправної та скасування податкової вимоги, що призведете до ефективного способу захисту.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження в частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог за зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку з фізичних осіб за 2020 рік та, відповідно, вказує на відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, пов`язані з питанням встановлення наявності підстав для закриття провадження. Порушень норм процесуального права судом першої інстанції не допущено.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сауляка Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року про закриття провадження в частині позовних вимог залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року про закриття провадження в частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій, визнання протиправними та скасування розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості, інтегрованої картки платника єдиного податку, податкової вимоги форми «Ф» № 62489-53 від 23.05.2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: Л.Є. Зуєва