Справа № 460/9281/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/9281/21 пров. № А/857/20877/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Недашківською К. М. у м. Рівному) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 21.04.2020 № 0-1701 та від 05.03.2021 № 0-1701.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що належне йому нерухоме майно будівлю піднавісу, на яке відповідачем нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використовується в сільськогосподарській діяльності для зберігання зернових культур Фермерського господарства «О. М. Черемшина», а відтак, таке не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Крім цього, згідно з рішенням Прислуцької сільської ради від 26.06.2018 № 333 звільнено від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, на навіси, гаражі, будівлі промисловості.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не здійснив офіційного з`ясування всіх обставин справи шляхом витребування доказів, а лише формально зазначив про недоведеність правомірності податкових повідомлень-рішень. Зазначає, що на належне позивачу майно не поширюються пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки основним видом його діяльності є роздрібна торгівля залізними виробами, що не підпадає під КВЕД 2010 секції B-F; позивачем не подано повідомлення за формою № 20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням; згідно з Статутом Фермерського господарства «О. М. Черемшина», засновником такого є ОСОБА_2 , а не позивач. Звертає увагу, що позивачем добровільно сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахований податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2020 № 0-1701, що вказує на визнання ним правомірності нарахованих сум.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши письмові докази у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 02.11.2015 є власником нежитлової нерухомості, а саме будівлі піднавісу загальною площею 514,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.04.2020 № 0-1701, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 10741,30 грн за податковий період 2019 року.

05.03.2021 Головне управління ДПС у Рівненській області винесло податкове повідомлення-рішення № 0-1701, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 11143,92 грн за податковий період 2020 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як фізична особа, та ФГ «О.М. Черемшина», головою якого він є, належать до сільськогосподарських товаровиробників, а будівля піднавісу, власником якої є позивач, використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК).

За правилами пункту підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 вказаного Кодексу встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, |зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів При цьому, як підклас 1271.3 згаданого вище класу з кодом 1271 зазначено «Будівлі для зберігання зерна».

Апеляційний суд звертає увагу, що класифікаційне угрупування «підклас» забезпечує деталізацію класифікаційних угруповань з урахуванням вимог національної економіки та статистики.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що будівлі для зберігання зерна сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб) не є об`єктом податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за умови, якщо вони не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

При цьому, положеннями підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

В наведеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Як встановлено з матеріалів справи, належний позивачу на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості по АДРЕСА_1 , а саме будівля піднавісу, знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0854 га, наданій для іншого сільськогосподарського призначення і відноситься до земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :01:006:0171).

Контролюючим органом не заперечується, що вказана будівля піднавісу використовується для зберігання зернових культур.

Крім цього, згідно з наявною з матеріалах справи випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є керівником Фермерського господарства «О. М. Черемшина», основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).

Вирощування Фермерським господарством «О. М. Черемшина» сільськогосподарської продукції і отримання прибутків від неї підтверджується Звітами про витрати на виробництво продукції (робіт, послуг) сільського господарства за 2019-2020 роки, Звітами про площі сільськогосподарських культур, Фінансовими звітностями малого підприємства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з тих підстав, що нежитлова будівля піднавісу загальною площею 514,8 кв.м., розташована по вул. Бригадна, 21 в с. Прислуч Березнівського району Рівненської області, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, яким являється ОСОБА_1 як керівник Фермерського господарства «О. М. Черемшини», яке займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11). Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 460/9281/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 31.08.2022