Справа № 400/7202/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/7202/21

Головуючий І інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 26.01.2022р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
31.08.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача стосовно застосування грудня 2015р. як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації його грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р. включно;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 стосовно застосування січня 2016р. як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008р. у розмірі - 80473,42 грн., з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб у відповідності до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» (затв. Постановою КМУ від 15.01.2004р. №44);

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації його грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації - 4069,07 грн. відповідно до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. Постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4069,07 грн. за період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. включно у сумі - 24414,40 грн. відповідно до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. Постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078), із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб у відповідності до положень п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу» (затв. Постановою КМУ від 15.01.2004р. №44).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.12.2015р. по 31.08.2018р. йому не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При цьому, на думку ОСОБА_1 , базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. є січень 2008р., а за період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. виплата щомісячної індексації грошового забезпечення підлягала у фіксованому розмірі - 4069,07 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016р. як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015р. як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р. включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008р., із урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. відповідно до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078), з урахування раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 29.04.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.01.2022р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

19.05.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - старший солдат ОСОБА_1 в період з 16.10.2012р. по 31.08.2018р. проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

02.02.2021р. рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №400/2310/21 було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015р. по 28.02.2018р.

На виконання цієї постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021р. у справі №400/2310/21, відповідачем було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р. із урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - грудень 2015р. та за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. із урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2016р.

Вважаючи виплату військовою частиною сум індексації не в повному обсязі протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не у повній мірі погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.

У відповідності до ст.1 цього Закону, «соціальним захистом військовослужбовців» вважається діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно зі ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається в залежності від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня та вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII.

У розумінні ст.1 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або ж повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Стаття 2 Закону №1282-XII визначає те, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

При цьому, для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч.1 цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних та демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, передбачені «Порядком проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078).

У відповідності до п.1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому було офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103% (застосовується з 01.01.2016р.).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Як визначено п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з положеннями п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних та демографічних груп населення.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1% або 100%.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Як передбачено п.10-2 Порядку №1078, для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

З урахуванням наведених правових норм діючого законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

До того ж, аналогічний правовий висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 20.11.2019р. у справі №620/1892/19.

Разом із тим, спірним у цій справі є, зокрема, питання правильності визначення відповідачем базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. (включно), а також питання правомірності нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р.

Вирішуючи ж питання щодо обґрунтованості поданої відповідачем апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Так, з аналізу положень Закону №2011-XII вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги закону проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (постанова Верховного Суду від 27.04.2021р. у справі №380/1513/20).

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019р. у справі №240/4911/18, від 07.08.2019р. у справі №825/694/17, а також від 20.11.2019р. у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Стосовно дискреційних повноважень, судова колегія наголошує, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Втім, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.12.2018р. у справі №802/412/17-а та від 11.04.2018р. у справі №806/2208/17.

Що ж до справ з подібними правовідносинами, то Верховний Суд у своїй практиці вказував, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, адже законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103%.

Зазначені правові висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29.11.2021р. у справі №120/313/20-а, від 26.01.2022р. у справі №400/1118/21, від 20.04.2022р. у справі №420/3593/20 та від 31.05.2022р. у справі №400/4491/20.

Колегія суддів звертає увагу, що у названих справах №400/1118/21, №420/3593/20 Верховний Суд, розтлумачивши п.п.2,5,10-2 Порядку №1078, зазначив, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Одночасно з цим, Верховний Суд зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Відповідно, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1% або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Разом із тим, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Зрештою, на основі аналізу вищенаведених норм, Верховний Суд дійшов висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), і є базовим при проведенні індексації.

Правовідносини у згаданих вище справах та справі №400/7202/21 є подібними, а тому вказані висновки є релевантними до цієї справи.

У цьому контексті колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007р. №1294 було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п.13 вказаної Постанови, вона набрала чинності з 01.01.2008р.

Посадовий оклад (тарифна ставка) позивача, який йому виплачувався за весь період військової служби, був встановлений із січня 2008р. та не змінювався. Він змінився лише в березні 2018р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, якою були встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, у силу норм Порядку №1078, січень 2008р. є базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р.

Відповідно, Військова частина НОМЕР_1 у спірний період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. повинна була нарахувати та виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення із урахуванням саме січня 2008р. як базового місця при проведенні індексації.

При цьому, позовні вимоги стосовно стягнення конкретної суми індексації за вказаний період задоволенню не підлягають, оскільки, в даному випадку, суд не уповноважений розраховувати та визначати суб`єкту владних повноважень конкретну суму індексації грошового забезпечення, яка повинна бути виплачена особі, однак наділений повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку, якщо він був здійснений.

Що ж стосується обґрунтованості вимог позивача відносно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. у фіксованому розмірі, то колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалося колегією суддів, Постановою №704 змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

У відповідності до п.4 Постанови №704, розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14.

Таким чином, цією Постановою визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.

Пунктом 1.9 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» (затв. наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадового окладу позивача та, відповідно, інших складових грошового забезпечення, тобто з квітня 2018р.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018р. становив - 101,1%, в квітні 2018р. - 100,8%, в травні 2018р. - 100,0%, в червні 2018р. - 100,0%, в липні 2018р. - 99,3%, в серпні 2018р. - 100,0%, в вересні 2018р. - 101,9%, в жовтні 2018р. - 101,7%.

Отже, величина індексу споживчих цін у період з березня 2018р. по жовтень 2018р. фактично не перевищувала передбаченого п.1-1 Порядку №1078 порогу індексації у 103%.

У той же час, за приписами абз.3-5 п.5 Порядку №1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз.1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Відтак, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018р. опубліковано у листопаді цього ж року, то позивач набув право на виплату індексації лише з грудня 2018р. Втім, дані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до прийняття помилкових висновків у цій частині.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2022р. у справі №380/11404/21.

При цьому, положення Закону №1282-XII та Порядку №1078 у спірний період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації».

Зазначений термін використовувався лише у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078 в редакції, яка діяла до 15.12.2015р.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015р. №1013 внесені зміни до Порядку №1078, у тому числі викладено у новій редакції додаток 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів», який, у свою чергу, не передбачає визначення індексації у фіксованій величині.

Таким чином, доводи позивача в цій частині ґрунтувалися на положеннях Порядку №1078 в редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня по серпень 2018р. включно.

Крім того, позивачем також були заявлені позовні вимоги і щодо встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У свою чергу, судова колегія звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 наголошував, що підставами застосування норм ст.ст.382,383 КАС України є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, які свідчать про протиправність рішень, дій або ж бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення в цій справі.

Втім, позивач не навів жодних обґрунтувань про ухилення суб`єктом владних повноважень від виконання рішення у даній справі, а тому підстави для встановлення контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований приписами ст.382 КАС України, - відсутні.

Що ж стосується доводів відповідача про звернення позивача після спливу встановленого ст.122 КАС України строку, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, «процесуальними строками» є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Спірні правовідносини у даній справі склались із приводу нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення (за період з 01.12.2015р. по 31.08.2018р.), зокрема, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації його грошового забезпечення - січень 2008р.

Як передбачено ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим же Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачена можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, серед інших, й у питаннях відносно оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Так, ч.1 ст.233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено положення про те, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, ч.2 цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту та такий висновок прямо випливає з вказаної норми.

Аналіз вищенаведених правових норм Закону №2011-XII та Порядку №1078 беззаперечно дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці (в частині її виплати) працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено ч.2 ст.233 КЗпП України.

До того ж, на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, у тому числі дія указаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості стосовно строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 12.05.2022р. у справі №280/9017/20, від 29.09.2021р. у справі №160/8332/20, від 24.09.2020р. у справі №806/2883/17 та від 13.01.2020р. у справі №814/1007/16.

Отже, доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду не знайшли свого підтвердження.

Разом із тим, в обсязі встановлених обставин, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки викладеним вище обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують спірні правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) КР європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. відповідно до абз.4,6 п.5 Порядку №1078, та зобов`язання вчинити відповідні дії, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 31.08.2018 року у відповідності до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078) та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.08.2018 року відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078), із урахування раніше виплачених сум, - скасувати та прийняти в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30.08.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко