Справа № 520/14603/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 р. Справа № 520/14603/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 10.11.21 по справі № 520/14603/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () щодо відмови застосувати під час обчислення пенсії ОСОБА_1 середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, доплати за понаднормативний стаж, та щодо відмови в підвищені розміру пенсії за віком на 22,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - неправомірними; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ із застосуванням показника середньої заробітної плати доплати за понаднормативний стаж, та щодо відмови в підвищені розміру пенсії за віком на 22,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду ввід 10.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у застосуванні під час обчислення пенсії ОСОБА_1 підвищення розміру пенсії за віком на 22,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із урахуванням підвищення розміру пенсії за віком на 22,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту її призначення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що частиною 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній з 01.10.2017) передбачено, що жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія. Враховуючи, що позивач у 1996-1998 роках отримував пенсію по інвалідності, підстави для встановлення підвищення за відстрочку часу виходу на пенсію відповідно до частиною 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком з 01.07.2019.

Позивачці призначено пенсію у розмірі 5318,50 грн, який складається з середньомісячного заробітку для обчислення (6188,89 грн*2,06662) та коефіцієнту стажу позивача - 0,41583 (499 міс).

Також позивачці призначено доплату за понаднормовий стаж за 11 років 172,04 грн, тому загальний розмір пенсій складав 5490,54 грн.

Після перерахунку пенсії з 01.08.2019 розмір пенсії ОСОБА_1 складав 5487,40 грн.

Листом від 21.09.2020 №2000-6216-8/68539 позивачку повідомлено про призначення їй пенсії та про неможливість призначення та виплати їй підвищення розміру пенсії за віком на 22,5 відсотків з огляду на отримання нею пенсії по інвалідності у 1996-1998 роках.

На повторне звернення позивача, відповідачем та ПФ України повідомлено, що пенсія позивача розрахована правильно.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент набуття позивачем права на вихід на пенсію (з 30.06.2015) та до набрання чинності Законом № 2148-VIII (11.10.2017), норма ч. 3 ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" діяли в редакції: "Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку", позивач набув право на отримання відповідної доплати, визначеної ч. 3 ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яке не може бути обмежено можливим (не підтвердженим належними та допустимими доказами) фактом отриманням позивачем пенсії по інвалідності за понад 20 років до моменту звернення за призначенням пенсії за віком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відмови застосувати під час обчислення пенсії середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, доплати за понаднормативний стаж, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем на доведено, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено обставин зменшення пенсії позивача (в т.ч. її складових) з 01.08.2019 день звернення до суду із цим позовом.

Колегія суддів звертає увагу, що в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із статтею 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: - 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Отже, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті (60 років), право на призначення пенсії за віком мають, зокрема, жінки віку 59 років, які народилися з 01 квітня 1960 року по 30 вересня 1960.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому починаючи з 01.07.2019 нею було реалізовано право на призначення пенсії.

За приписами ч. 3 статті 29 Закону №1058 (в редакції станом на момент призначення пенсії), жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що для підвищення пенсії на підставі ст. 29 Закону № 1058 обов`язковою є сукупність наступних умов: жінка народилися у період по 31 грудня 1961 року; жінка реалізувала право на призначення пенсії у період починаючи з 55 років до досягнення нею 60-річного віку; відсутність попереднього призначення пенсії.

Отже законодавець пов`язує набуття особою права на підвищення розміру пенсії відповідно до частини 3 статті 29 Закону України №1058-IV з часом виходу на пенсію за віком та умовою неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, ОСОБА_1 , як така, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла права на пенсію за віком за Законом № 1058 у період починаючи з 55 років до досягнення нею 60-річного віку, у зв`язку із чим має право на отримання підвищення, встановленого ч. 3 ст. 29 Закону № 1058 в розмірі 22,5 %, за 4,5 роки більш пізнього виходу на пенсію.

Спір у вказаній справі виник у зв`язку з твердженням відповідача, що ОСОБА_1 раніше призначалася пенсія по інвалідності, що, на думку уповноважених осіб Пенсійного фонду, виключає можливість отримання підвищення до пенсії на підставі ст. 29 Закону № 1058 (а.с. 33).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт того, що позивач отримувала пенсію по інвалідності в 1996-1998 роках не підтверджено жодними доказами, натомість в матеріалах справи наявний лист фонду соціального захисту населення (а.с. 80), в якому повідомлено про відсутність документів, які б підтверджували виплату будь-якого виду пенсії позивачці.

Те, що позивачка помилково вказала в заяві про призначення пенсії про нібито отримання нею раніше пенсію по інвалідності, не може нівелювати її право на отримання підвищення та повинно бути ретельно перевірено органами Пенсійного фонду та підтверджуватися наявними в матеріалах пенсійної справи відомостями.

Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію .

Отже, після всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів відповідач повинен був встановити, що позивачці раніше було призначено пенсію і лише після цього відмовляти в отриманні підвищення до пенсії на підставі ст. 29 Закону № 1058, а не враховувати виключно вказані в заяві відомості.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідачем не долучено жодного доказу на підтвердження обставин того, що ОСОБА_1 раніше отримувала будь-який вид пенсії.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень належними, достатніми та допустимими доказами не спростовано доводи адміністративного позову та не доведено правомірності прийнятого відповідачем рішення щодо відмови в виплаті підвищення до пенсії на підставі ст. 29 Закону № 1058, у зв`язку з цим погоджується з висновокм суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову в цій частині.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 по справі № 520/14603/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов