Справа № 640/2221/22
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Київ № 640/2221/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для кореспонденції: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Національної поліції у м. Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ідентифікаційний код - 40108583, ел. пошта - ) (надалі - відповідач або ГУ НП у м. Києві), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо видачі ОСОБА_1 строкового посвідчення «Ветеран Національної поліції» серії НОМЕР_2 з обмеженим терміном дії до 01 січня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві видати ОСОБА_1 безтермінове посвідчення «Ветеран Національної поліції» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 року № 925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції».

В якості підстав позову позивач зазначає, що дії відповідача щодо зазначення у виданому позивачу посвідченні «Ветеран Національної поліції» терміну його дії на строк встановлення позивачу другої групи інвалідності рішенням МСЕК, є протиправними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2022 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/2221/22, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві зазначив, що відповідно до матеріалів облікової справи ОСОБА_1 має вислугу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України 2 роки 10 місяців 11 днів та визнаний медико-соціальною експертною комісією особою з інвалідністю другої групи через захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Інвалідність встановлена терміном до 01.01.2023. Таким чином, ОСОБА_1 було видано посвідчення «Ветеран Національної поліції» з терміном дії до 01.01.2023, тобто на строк, до якого його визнано особою з інвалідністю.

Позивач у відповіді на відзив вказав, що Головне управління Національної поліції у м. Києві під час видачі посвідчення позивачу діяло у порушення вимог законодавства, оскільки протиправно на власний розсуд внесло зміни до затвердженого Кабінетом Міністрів України бланку посвідчення. При цьому, форма та опис посвідчення «Ветеран Національної поліції» містять пряму вказівку на те, що посвідчення є безтерміновим.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 05.10.1998 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, відповідно до наказу №412 о/с від 05.10.1998.

06.11.2015 ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі наказу ГУ МВС України в м. Києві № 1012 о/с від 06.11.2015.

07.11.2015 ОСОБА_1 був прийнятий на службу до Національної поліції України на підставі наказу №44 о/с від 07.11.2015.

16.08.2021 майор поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з посади інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві, згідно п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 на підставі наказу ГУ НП у м. Києві № 1029 о/с від 16.08.2021.

Стаж служби в поліції склав 22 роки 10 місяців 11 днів.

З 07.12.2021 ОСОБА_1 за результатами обстеження МСЕК встановлено другу групу інвалідності строком до 01.01.2023 з огляду на захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

10.12.2021 позивачу видане посвідчення «Ветеран Національної поліції» серії НОМЕР_2 терміном дії до 01.01.2023.

24.12.2021 ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Начальника ГУ НП у м. Києві І. Вигівського із адвокатським запитом про надання інформації, а також просив видати йому безтермінове посвідчення ветерана Національної поліції.

Листом ГУ НП у м. Києві від 31.12.2021 вих. №7971/125/05/26-2021 адвоката Судейкіна I B. повідомлено про розгляд адвокатського запиту та зазначено, що відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України від 24.03.1998 року №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (надалі - Закон №203/98-ВР) ветеранами органів внутрішніх справ визнаються особи з інвалідністю І та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції та ін. та які мають вислугу, зокрема, військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції Україні 20 років і більше. На цій підставі відповідач вважав, що статус ветерана Національної поліції безпосередньо пов`язаний зі встановленням особі інвалідності, а оскільки позивачу інвалідність встановлено на строк до 01.01.2023, то й посвідчення ветерана Національної поліції видане на той самий строк.

Не погоджуючись з бездіяльністю Головного управління Національної поліції у м. Києві у видачі безтермінового посвідчення «Ветеран Національної поліції», позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статус, зокрема, ветеранів органів внутрішніх справ визначається Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

За приписами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 року № 203/98-ВР (в редакції чинній на момент видачі посвідчення від 20.01.2020) ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України є, зокрема, особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше.

Ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України. (стаття 10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист»).

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 №925 затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран Національної поліції», та відповідно затверджено зразок та опис посвідчення «Ветеран Національної поліції», зразок та опис нагрудного знака «Ветеран Національної поліції» (далі Порядок 925).

Пунктом 2 означеної постанови постановлено поширити дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран Національної поліції».

Так відповідно до пункту 3 Порядку № 1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є:

наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку - для осіб, зазначених у пункті 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;

наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій - для осіб, зазначених у пункті 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;

наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, - для осіб, зазначених у пункті 3 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;

посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Збройних Сил СРСР» за законодавством колишнього Союзу РСР - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;

наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку - для осіб, зазначених у пункті 5 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно Порядку № 925 посвідчення «Ветеран Національної поліції» має вигляд розгорнутої книжечки розміром 70 х 200 міліметрів у твердій обкладинці, обтягнутій ОСОБА_2 (білого) кольору. На лицьовому боці посвідчення виконано написи: зверху - «УКРАЇНА», посередині - «ПОСВІДЧЕННЯ», нижче - «ВЕТЕРАН НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ». На лівому зворотному боці посвідчення вгорі двома рядками зазначається найменування органу (установи, закладу) Національної поліції, що видав посвідчення. Нижче міститься напис: «ПОСВІДЧЕННЯ серія ___ № _________».

У нижній лівій частині лівого зворотного боку міститься фотокартка ветерана Національної поліції розміром 30 х 40 міліметрів.

Праворуч від фотокартки трьома рядками розміщуються слова «Прізвище», «Ім`я», «По батькові», які заповнюються відповідними даними власника посвідчення, нижче передбачено місце для гербової печатки та підпису власника посвідчення.

На правому зворотному боці посвідчення виконано написи: вгорі - «Пред`явник цього посвідчення має право на пільги, установлені законодавством для ветеранів Національної поліції», посередині - «ПОСВІДЧЕННЯ БЕЗСТРОКОВЕ І ДІЙСНЕ НА ВСІЙ ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ», нижче - Дата видачі 20__ р.«.

Внизу правого зворотного боку ставиться скріплений гербовою печаткою підпис керівника органу (установи, закладу), який видав посвідчення».

Суд відмічає, що в матеріалах справи наявна копія посвідчення «Ветерана Національної поліції» ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого 10.12.2021, у якому текст «ПОСВІДЧЕННЯ БЕЗСТРОКОВЕ І ДІЙСНЕ НА ВСІЙ ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ» виправлено, слово «БЕСТРОКОВО» закреслено, при цьому прописом зазначено «до 01 січня 2023 року».

Таким чином посвідчення «Ветеран Національної поліції» було надано позивачу із відміткою щодо строку дії до 01.01.2023.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2003 № 4-рп/2003 (справа про ветеранів органів внутрішніх справ), зазначив, що за Законом України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов`язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах. З тексту статті 5 Закону очевидно, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються особи за умови наявності фактів, передбачених цією статтею.

Суд звертає увагу, що Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 № 925 не містить положень щодо підтвердження відповідного статусу. Цей статус набувається автоматично за наявності відповідного юридичного факту, на що вказав Конституційний суд в своєму рішення №1-19/2003 від 27.02.2003.

Крім того, вказані нормативно-правові акти не вказують на можливість видачі строкового посвідчення. Встановленим на законодавчому рівні зразком посвідчення «Ветеран Національної поліції» передбачено єдиний варіант зазначення терміну його дії, а саме безстроково.

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що строковий статус інвалідності не означає строкового характеру статусу ветерана Національної поліції.

Єдиним доводом відповідача щодо видачі ОСОБА_1 строкового посвідчення є те, що в разі встановлення особі інвалідності І та ІІ групи посвідчення ветерана Національної поліції видається на термін встановлення інвалідності, однак таке твердження відповідача є необґрунтованим та таким, що суперечать положенням Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист».

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача ОСОБА_1 у видачі безстрокового посвідчення є неправомірною, адже строковий характер інвалідності й факт її закінчення не обумовлює припинення статусу ветерана Національної поліції, який набувається особою одноразово в силу виникнення юридичного факту, передбаченого ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Особа, яка має статус ветерана Національної поліції, може реалізувати надані законом пільги лише за умови наявності підтверджуючого документу - посвідчення ветерана Національної поліції. Тож внаслідок таких неправомірних дій відповідача як видача позивачу посвідчення з обмеженим терміном дії, він позбавлений можливості користуватися пільгами, встановленими законодавством.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат у цій частині у відповідності до вимог статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо видачі ОСОБА_1 строкового посвідчення «Ветеран Національної поліції» серії НОМЕР_2 з обмеженим терміном дії до 01 січня 2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ідентифікаційний код - 40108583, ел. пошта - ) видати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для кореспонденції: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) безтермінове посвідчення «Ветеран Національної поліції» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 року № 925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції».

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко