Справа № 260/1682/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 260/1682/21

адміністративне провадження № К/990/21704/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року

у справі №260/1682/21

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)

про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення кадрової комісії з атестації прокурорів, наказів про звільнення, поновлення на роботі в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги при звільненні

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2021 року (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 64 від 23 листопада 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»;

- визнати протиправними з моменту прийняття та скасувати накази керівника Закарпатської обласної прокуратури № 413к від 24 грудня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органів Закарпатської обласної прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» із 29 грудня 2020 року, № 205к від 12 квітня 2021 року, згідно якого вважати звільненим ОСОБА_1 з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12. квітня 2021 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської обласної прокуратури з 12 квітня 2021 року.;

- визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку; стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 35423 грн. 57 коп.;

- визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, по 5 листкам непрацездатності, а саме: серія AЛB № 569718 від 12 січня 2021 року; серія АЛВ № 602503 від 13 лютого 2021 року; серія АЛВ № 552312 від 26 лютого 2021 року; серія АЛВ № 553369 від 13 березня 2021 року; серія АЛВ № 497419 від 06 квітня 2021 року та від 12 квітня 2021 року; стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві по 5 листкам непрацездатності. а саме: серія AЛB № 569718 від 12 січня 2021 року серія АЛВ № 602503 від 13 лютого 2021 року; серія АЛВ № 552312 від 26 лютого 2021 року; серія АЛВ № 553369 від 13 березня 2021 року; серія АЛВ № 497419 від 06 квітня 2021 року та від 12 квітня 2021 року.;

- стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, починаючи з 12 квітня 2021 року, по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури з 12 квітня 2021 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року заявлений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 64 від 23 листопада 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури № 413к від 24 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури № 205к від 12 квітня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 слід вважати звільненим з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органів прокуратури з 12 квітня 2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органах Закарпатської обласної прокуратури з 13 квітня 2021 року.

Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку; стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 12940 грн. 06 коп..

Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Закарпатської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2021 року по 02 грудня 2020 року у розмірі 230044 грн. 80 коп..

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської обл. та органах Закарпатської обласної прокуратури, та щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 12940 грн. 06 коп. допущено до негайного виконання; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Закарпатської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року в адміністративній справі № 260/1682/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні. Стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури (8800, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул.Коцюбинського, 2а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що становить 12940 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок) грн. 06 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Так, касаційна скарга подана з підстав, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20, від 15 квітня 2021 року у справі №440/3166/20, від 09 липня 2021 року у справі №160/4745/20, від 22 липня 2021 року у справі №300/2000/20, від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України зазначаючи, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 1 частини 1 статті 40, 44 КЗпП викладеного у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №820/1119/16.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Перевіривши такі доводи скаржника, Суд звертає увагу, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 р. у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

В той же час, Верховним Суду наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України скаржнику необхідно не лише зазначити конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, а також зазначити, як саме на його думку необхідно застосовувати цю норму права та належним чином обґрунтувати наявність необхідності такого відступлення.

Верховний Суд підкреслює, що після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (надалі - Закон № 113-ІХ), суд касаційної інстанції неодноразово висловлював правову позицію з приводу стягнення вихідної допомоги на підставі статті 44 КЗпП у спорах, які виникали у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII (через призму положень пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ).

Так, у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 640/25354/19 Верховний Суд зазначив, з-поміж іншого, що «<…> частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання».

Водночас, у тій самій постанові зазначено, що аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 11 лютого 2021 року у справі № 420/4115/20, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 19 травня 2022 року у справі № 640/4264/20 тощо і підстав для відступу від таких висновків під час розгляду цієї справи немає. Також за текстом цієї постанови, з огляду на усталену практику Верховного Суду щодо застосування статті 44 КЗпП України у взаємозв`язку з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, викладену у перелічених постановах, немає необхідності відступати від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16.

Крім того, у постанові від 22 липня 2021 року (справа № 300/2000/20) Верховний Суд, відтворивши той самий висновок про можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 44 КЗпП, оскільки особу було звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, зазначив, що не вважає за можливе відступати від (такого самого) висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19 та від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19. Свою позицію з цього приводу пояснив необхідністю забезпечення єдності судової практики й відсутністю обґрунтованих підстав для такого відступу (як-от: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання).

З приводу посилання на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16, де указано, що оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання, Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року (справа № 300/2000/20) зазначив про те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись таким самим підходом Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року (справа № 300/2000/20) виснував, що з огляду на сталу практику Верховного Суду у цій категорії спорів потрібно враховувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 360/2160/20, яка є останньою у цій категорії спорів (принаймні на дату ухвалення постанови від 22 липня 2021 року).

З огляду на вищенаведене, суд касаційної інстанції також відхиляє доводи скаржника щодо наявності підстав касаційного оскарження передбаченого пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України.

Також вказує, що судами не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19 та від 05 серпня 2020 року у справі №686/20491/18.

Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №260/1682/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення кадрової комісії з атестації прокурорів, наказів про звільнення, поновлення на роботі в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги при звільненні - повернути скаржнику.

2. Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

3. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.В. Калашнікова