Справа № 480/4642/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 р. Справа № 480/4642/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2021, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/4642/21

за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради , Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 14 травня 2021 року, оформлене витягом з протоколу № 3 засідання комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь у Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, про відмову у призначенні їй грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до підпункту 9 пункту 15 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 719;

- зобов`язати комісію Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради прийняти рішення про призначення їй та члену її сім`ї - неповнолітньому сину ОСОБА_2 - компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №719.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що нею дотримані всі необхідні умови для отримання одноразової грошової компенсації за належне до отримання житло, вона має відповідний статус та з членом своєї сім`ї - неповнолітнім сином - перебуває на квартирному обліку за місцем проживання. Зазначає, що наявність у її власності прав на нерухоме майно, а саме земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не є підставою для відмови в призначенні та виплаті спірної компенсації у розумінні Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №719.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 14 травня 2021 року, оформлене витягом з протоколу № 3 засідання комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь у Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до підпункту 9 пункту 15 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №719.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 3000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем, Виконавчим комітетом Сумської міської ради, подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності позивача наявна земельна ділянка, що відповідно до п. 15 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №719, є підставою для відмови позивачці у призначенні та виплаті спірної компенсації.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач та її неповнолітній син мають статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни (а.с.21-23).

ОСОБА_3 та її неповнолітній син узяті на квартирний облік відповідно до архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.05.2009 р. № 231 (а.с.24). На час виникнення спірних правовідносин перебувала на квартирному обліку.

Позивач звернулася до комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь у Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення з заявою про призначення та виплату грошової компенсації за належні до отримання жилі приміщення.

Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення від 14.05.2021 р., оформленим протоколом № 3, позивачці відмовлено в призначенні грошової компенсації (а.с.36).

23.09.2021 р. комісія щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли та осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, деяких категорій осіб, які брали участь в Революції Гідності, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення ухвалила визначити розмір грошової компенсації ОСОБА_1 відповідно до встановлених нормативів, з урахуванням сина ОСОБА_2 , та призначила їй грошову компенсацію за належні жилі приміщення в розмірі 1076727,24 грн (а.с.65).

Враховуючи, що рішення відповідача про відмову в призначенні грошової компенсації за належні позивачці жилі приміщення ним не скасоване, а відтак є чинним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 14 травня 2021 року про відмову в призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, є незаконним та необґрунтованим.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, визначає Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. N 719 (далі - Порядок N 719).

Відповідно до п. 2 Порядку N 719 (тут і далі за текстом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають члени сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, статус яким надано відповідно до абзаців п`ятого - восьмого пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - члени сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла) і які перебувають на квартирному обліку, за категоріями у такій черговості:

1) категорія I - дружина (чоловік) і малолітні та неповнолітні діти особи, яка загинула (пропала безвісти), померла (в тому числі усиновлені), які проживають разом з матір`ю (батьком); дружина (чоловік), якщо в особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, немає дітей (в тому числі усиновлених).

Відповідно до п. 4 Порядку N 719 грошова компенсація виплачується у повному обсязі в порядку черговості взяття на квартирний облік та з урахуванням категорії одержувача грошової компенсації для членів сімей осіб, визначених пунктом 2 цього Порядку, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей осіб, визначених абзацами п`ятим - восьмим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", для осіб з інвалідністю I - II груп, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, визначених пунктами 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які потребують поліпшення житлових умов.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач належить до I категорії осіб, які мають право на отримання грошової компенсації за належні до отримання жилі приміщення відповідно до Порядку N 719.

Відповідно до п.п. 5, 6 Порядку N 719 утворюються комісії щодо розгляду заяв членів сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, та осіб з інвалідністю про призначення грошової компенсації (далі - комісія).

До повноважень комісії серед іншого належить:перевірка наявності у особи статусу члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю; визначення категорії особи як члена сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла; перевірка складу сім`ї особи з інвалідністю; перевірка наявності документів про взяття на квартирний облік членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, особи з інвалідністю та членів її сім`ї (для малолітніх за наявності); перевірка факту спільного або роздільного проживання членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, які мають право на грошову компенсацію; прийняття рішення про призначення або відмову в призначенні грошової компенсації; визначення розміру грошової компенсації; перевірка наявності майнових прав на нерухоме майно чи права власності на нерухоме майно членів сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, та особи з інвалідністю, а також всіх членів сім`ї, на яких розраховується грошова компенсація, або відчуження такого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації.

Відповідно до п. 15 Порядку N 719 ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) комісія може відмовити заявнику в призначенні грошової компенсації з таких підстав:

1) особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, або особа з інвалідністю не належали до одного з військових формувань, визначених в абзаці восьмому, формувань, визначених абзацами шостим і сьомим, або не залучалися до діяльності, визначеної абзацом п`ятим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

2) особа, яка загинула (пропала безвісти), померла, або особа з інвалідністю не брала безпосередню участь в антитерористичній операції (відсутні документи, визначені в підпунктах 3 та 3-1 пункту 8 цього Порядку);

3) заявник не є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, визначеним в абзацах шістнадцятому - двадцять другому пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

4) заявник не є особою, визначеною у пунктах 11 - 14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

5) заявник не перебуває на квартирному обліку;

6) заявник є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за категорією, нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член цієї ж сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, в разі одночасного подання ними заяви на отримання грошової компенсації;

7) заявник є членом сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, за категорією, нижчою, ніж категорія, до якої належить інший член цієї ж сім`ї, який вже отримав житло або грошову компенсацію, - до виплати грошової компенсації всім членам сімей осіб, які загинули (пропали безвісти), померли, які перебувають на обліку в Реєстрі і мають першочергове право на таку виплату;

8) заявнику вже надавалося житло або вже виплачувалася грошова компенсація як члену сім`ї особи, яка загинула (пропала безвісти), померла, або як особі з інвалідністю за рахунок коштів субвенції;

9) заявник та члени його сім`ї, на яких було розраховано грошову компенсацію, володіють майновими правами на незакінчене будівництвом житло чи правом власності на нерухоме майно, в тому числі на житлове приміщення, що відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового кодексу Української РСР (крім житлового приміщення, яке зруйноване або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі), або таке нерухоме майно було відчужено протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації;

10) подання недостовірних відомостей.

Як було встановлено колегією суддів, Комісією було відмовлено позивачу в призначенні грошової компенсації у зв`язку з тим, що згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності позивача наявна земельна ділянка. Тому відповідач дійшов висновку, що вказана обставина відповідно до п.п. 9 п. 15 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №719 є підставою для відмови позивачці у призначенні та виплаті спірної компенсації.

Разом з тим, колегія суддів, проаналізувавши положення п.п. 9 п.15 Порядку №719 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) зазначає, що вимогами вказаного пункту підставою для відмови заявнику в призначенні грошової компенсації є наявність саме нерухомого майна, в тому числі житлового приміщення, що відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового кодексу Української РСР, а не нерухомого майна - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визначальним за вимогами даного підпункту є володіння особою житловим приміщенням, що відповідає встановленій в Україні нормі жилої площі.

Таким чином, у даному випадку наявність у позивача у власності земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не є підставою для відмови в призначенні та виплаті спірної компенсації в розумінні Порядку N 719.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що наявність такого нерухомого майна як земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є підставою для відмови позивачці у призначенні та виплаті спірної компенсації відповідно до п.п. 9 п.15 Порядку №719.

У свою чергу, доказів того, що на час звернення до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації позивач не перебувала на квартирному обліку, відповідачем суду не надано. Так само не надано доказів того, що їй уже надавалося житло або виплачувалася грошова компенсація. Також відповідачем не заперечується той факт, що позивач дійсно потребує поліпшення житлових умов.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем виконані всі необхідні умови для отримання грошової компенсації за належне до отримання житло відповідно до Порядку N 719.

З приводу витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегією суддів встановлено, що між позивачем та адвокатом Потураєвим С.В. 21.05.2021 р. укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № 2105 (а.с.37).

Відповідно до умов договору гонорар адвоката складає 6000,00 грн. На підтвердження оплати послуг адвоката у розмірі 6000,00 грн надано квитанцію № 1 від 21.05.2021 р. про оплату правничої (правової) допомоги за договором № 2105 про надання правничої (правової) допомоги від 21.05.2021 р. (а.с.38).

Опис виконаних адвокатом робіт позивачем не надано. У зв`язку з цим з огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 134 КАС України, викладений в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, за яким у разі встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару надавати детальний опис робіт не потрібно. Так, Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 4 ст. 134 КАС України Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Таким чином, у даному випадку відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) не спростовує факт здійснення адвокатом професійної діяльності в інтересах клієнта - позивача у справі - відповідно до умов Договору, а матеріалами справи підтверджено реальність надання правової допомоги.

При цьому суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

У даному випадку колегія суддів бере до уваги, що відповідачі заперечують проти задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи, що адвокатом не надано розрахунку витрат та не зазначено переліку дій адвоката в даній справі.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 134 КАС України, викладеній у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, у разі встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару надавати детальний опис робіт не потрібно.

При цьому колегія суддів погоджується з позицією відповідача та зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу повинен відповідати принципам співмірності та верховенства права згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню - у розмірі 3000,00 грн, оскільки підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі № 480/4642/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов