Справа № 755/11453/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Піскун Оксани Володимирівни про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Поліцейського Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Піскун Оксани Володимирівни, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 №282890 від 28 квітня 2021 року, винесену лейтенантом поліції Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Піскун Оксаною Володимирівною, якою накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що п. 30 Правил не містить визначення «місце закріплення номерного знаку», отже законодавчо не закріплено даного визначення. Також позивач зазначає, що номерний знак неможливо закріпити на передньому бампері, оскільки автомобіль «Bentley Continental» конструктивно не передбачено місця для встановлення переднього номерного знаку типу №1, тому він і знаходиться під лобовим склом, який не був закритим іншими предметами, що могли перешкоджати чи ускладнювати їх ідентифікації, їх символи вільно визначалися з відстані не менше двадцяти метрів, не були перевернутими чи неосвітленими. Крім того, зазначає, що відповідно до п.п. 3.1, 3.2 ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування» кількість знаків на автомобілях має бути два та їх треба встановлювати лише в передбачених конструкцією місцях, зазначених виробником.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31 серпня 2022 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

У судове засідання учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноважених представників не забезпечили та причини їх неявки суду не повідомили.

За наведених обставин, керуючись положеннями п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів ухвалила здійснити апеляційний розгляд даної справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 №282890 від 21.04.2021 водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Зазначена постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 28 квітня 2021 року о 09 год. 30 хв. у м. Києві по вул. А. Шептицького, керував транспортним засобом «Bentley Continental» д.н.з. НОМЕР_1 , без одного переднього державного номерного знаку, чим порушив п.п. 2.9 в, 30.2 ПДР України.

Вважаючи вказану постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, а законом чітко визначена відповідальність за відсутність номерного знаку на транспортному засобі.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП, а саме керування ОСОБА_1 автомобілем без переднього номерного знаку.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, у якого номерний знак відсутній або не відповідає вимогам стандартів.

Пунктом 30 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (далі ПДР) встановлені вимоги до номерних, розпізнавальних знаків, написів і позначень.

Приписами п.п. 30.2 п. 30 ПДР передбачено, що на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів).

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знаку на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Відповідно до п.п. 31.3 «в» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.

Згідно з ч. 4 ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування»: кількість знаків на автотранспорті повинна становити два знаки; знаки на легкових автомобілях треба встановлювати лише по осі симетрії автомобіля.

У відповідності до п. 2.9.«в» Правил дорожнього руху України водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з приписами ч.1 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортних засобів без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.

Також у підпункті «в» пункту 31.3 ПДР зазначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.

Крім того, умовами ДСТУ 4278:2019 «Знаки номерні транспортних засобів» та ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування» передбачено, що кількість знаків на ДТЗ повинна становити на автотранспорті - два знаки.

Отже приписи діючого законодавства містять заборону експлуатації автомобіля без номерних знаків, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП за порушення п.п. 2.9 в, 30.2 ПДР України, оскільки позивач керував транспортним засобом «Bentley Continental» д.н.з. НОМЕР_1 , у якого був відсутній державний передній номерний знак.

Позивач факт відсутності переднього номерного знаку у встановленому для цього місці не оспорює, а в обґрунтування доводів апеляційної скарги пояснює, що розташував номерний знак під лобовим склом автомобіля на панелі приладів, оскільки на транспортному засобі «Bentley Continental» виробником не передбачено місце для встановлення переднього номерного знаку типу №1.

В якості доказів позивачем, долучено до матеріалів справи фото світлин транспортного засобу.

З фото світлин транспортного засобу убачається, що номерний знак розташовано під лобовим склом автомобіля. При цьому лобове скло встановлено під кутом відносно спостерігача, який знаходитиметься перед автомобілем, що ускладнюватиме останньому видимість на дистанції.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо ДСТУ 4278:2019 встановлено обов`язковість встановлення двох знаків, то позивач мав право розмістити державний номерний знак у іншому місці передній частині автомобіля, обладнавши його, проте не під лобовим склом, оскільки в зазначеному розташуванні (фактично у салоні автомобіля) також відсутнє спеціальне місце для розміщення та фіксування номерного знаку, а також відсутні джерела освітлення такого знаку, що прямо передбачено вимогами п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийнятої відповідачем постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Підстави до його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 31.08.2022р.)