Справа № 440/5204/22
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/5204/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., за участю:

секретаря судового засідання Куленяк А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Назаренко О.Й.,

представника відповідачів - Марченко О.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повністю,

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури, шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 5 від 07 лютого 2022 року про неуспішне проходження прокурором атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ Полтавської обласної прокуратури від 11 травня 2022 року №159к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Полтавської області та органів прокуратури з 16 травня 2022 року ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів з 17 травня 2022 року;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2021 року по дату винесення судового рішення з відрахуванням обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звільнення позивача на підставі положень Закону України № 113-ІХ є протиправним. Шістнадцятою кадровою комісією 31.01.2022 зафіксовано факт неявки прокурора ОСОБА_1 на іспит у формі анонімного тестування та ненадання документального підтвердження інформації про поважні причини її неявки на попередню дату. Водночас, у період з 13.12.2021 по 17.12.2021 та з 27.01.2022 по 01.02.2022, з 03.02.2022 по 08.02.2022 вона перебувала на лікарняному. Крім того, 03.02.2022 у неї було виявлено антиген коронавірусу. Зазначені обставини позбавляли її можливості прибути на іспит.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі як другого відповідача Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, Київська область, 01011, ).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.07.2022 судом отримано відзив Полтавської обласної прокуратури, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що підставою оскарженого наказу про звільнення ОСОБА_1 стало рішення шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №5 від 07 лютого 2022 року, тому звільнення позивача було прямо передбачено положеннями Закону України № 113-ІХ. Позивачка неодноразово не з`являлася на іспит і до 31.01.2022 не надала доказів підтвердження інформації про поважні причини її неявки на попередню дату.

18.07.2022 судом отримано відзив Офісу Генерального прокурора, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулося на підставі та у спосіб, що передбачені Законом. Законом України від 19.09.2019 №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" запроваджено реформування системи органів прокуратури. Згідно з пунктом 6 розділу ІІ вказаного Закону усі прокурори вважаються персонально попередженими у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади. Приписами пункту 7 розділу ІІ Закону №113-IX передбачено можливість переведення прокурорів лише у разі успішного проходження ними атестації.

ОСОБА_1 не з`являлася до кадрової комісії для проходження атестації 02.03.2020, 09.06.2020, 15.12.2021 та 31.01.2022 у зв`язку з хворобою. Водночас, всупереч положень Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого Наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 до 31.01.2022 не надало будь -якого документального підтвердження інформації про поважні причини її неявки до початку складення перенесеного іспиту. Також відповідач посилався на те, що Наказ Генерального прокурора №221 від 03.10.2019, яким затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, не скасований, чинний, належним чином був оприлюднений на веб-сайті Генеральної прокуратури України. Крім того, представник відповідача зауважував на тому, що ОСОБА_1 у своїй заяві від 27.01.2022 не ставила питання перед кадровою комісією про перенесення дати іспиту, а лише повідомила про те, що не зможе прибути.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

З 24.07.2015 ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Полтавської області.

Рішенням шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 5 від 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано такою, яка неуспішно пройшла атестацію /а.с. 10-15/.

Наказом керівника Полтавської обласної прокуратури від 11 травня 2022 року № 159 к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Полтавської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" з 16.05.2022.

Позивач не погодилася із зазначеним наказом та рішенням кадрової комісії та звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII Конституцію України доповнено статтею 131-1, відповідно до якої в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Стаття 131-1 Конституції України вказує зокрема на те, що за новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Отже, Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 зазначено, що не лише структурне положення статті 131-1 Конституції України визначає нове місце прокуратури в системі державної влади України. Те, що прокуратура належить до української системи правосуддя, опосередковано випливає також із того припису Конституції України, відповідно до якого саме в системі правосуддя згідно із законом утворюються та діють органи та установи, що провадять стосовно суддів і прокурорів рівнозначно - їх добір, професійну підготовку, оцінювання та розгляд справ щодо їх дисциплінарної відповідальності (частина десята статті 131). Річ у тім, що прокурор, діючи від імені суспільства загалом, як і суддя, діючи від імені держави, при виконанні своїх професійних обов`язків на посаді має чинити справедливо й безсторонньо. Прокуророві, подібно судді, не належить виконувати професійні обов`язки за наявності приватного інтересу. На прокурора, як і на суддю, поширюються певні обмеження, обумовлені потребою забезпечити його безсторонність і доброчесність. Із професійних обов`язків прокурора випливає потреба в доборі на цю посаду таких осіб, що відповідають особливим кваліфікаційним вимогам. Вимоги до осіб, які мають намір обійняти посаду прокурора, мають бути подібними до тих, що їх висунуто до кандидатів на посаду професійного судді. Подібність професії прокурора за правилами, що застосовуються до професії судді, має поширюватись і на запровадження механізмів та процедур у питаннях професійної підготовки, оцінювання, призначення, кар`єрного зростання, дисциплінарної відповідальності, звільнення прокурорів тощо. У цьому аспекті Венеційська Комісія зазначала: «Є цілком очевидним, що система, за якої прокурори нарівні з суддями чинять відповідно до найвищих стандартів доброчесності й безсторонності, надає більшого захисту людським правам, ніж система, що покладається лише на суддів» (Доповідь про європейські стандарти щодо незалежності судової системи: частина ІІ - служба обвинувачення, CDL-AD(2010)040, § 19).

Законом України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

19 вересня 2019 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), яким внесено зміни до кодексів та законів України не стільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена Законом переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.

Отже, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до пунктів 7 - 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з метою проведення атестації прокурорів наказом Генерального прокурора від 3 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, який визначає процедуру надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначалося, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Порівнюючи співвідношення правових норм Закону №1697-VII і Закону № 113-ІХ, які визначають загальні підстави і умови, за яких можливе звільнення прокурорів, можна сказати, що вони не суперечать одна одній, кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Існування Закону №1697-VII та Закону № 113-ІХ, які претендують на застосування до спірних правовідносин, були прийняті в різний час. Так, Закон №1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року), а Закон № 113-ІХ, положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19 вересня 2019 року (набрав чинності 25 вересня 2019 року, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). Тобто, Закон № 113-ІХ який визначає способи і форми правового регулювання спірних правовідносин, набрав чинності у часі пізніше.

Оскільки, Закон № 113-ІХ визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом до спірних правовідносин.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-рп(II)/2020 до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori) - "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) - "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Використовуючи згаданий принцип верховенства права (правовладдя), можна зробити висновок, що до спірних правовідносин застосованим є пункт 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, оскільки він передбачає процедуру атестації прокурорів і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі, а отже, згідно правил конкуренції правових норм, має перевагу над загальним Законом №1697-VII.

Системний аналіз положень абзацу першого пункту 19 Закону № 113-IX дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 25.11.2021 у справі № 640/11364/20, від 21 вересня 2021 року у справах № 160/6204/20 та 200/5038/20-а, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20.

Водночас суд звертає увагу на ту обставину, що положення Закону №113-IX на день їх виконання відповідачем і прийняття оскаржуваного наказу були (та є) чинними, неконституційними у встановленому законом порядку не визнавалися. Так само були чинними і положення Порядку № 221, а тому правові підстави для їх незастосування відсутні.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.11.2021 у справі № 200/4759/20-а, у постанові від 20.10.2021 у справі № 440/2700/20 від 18.11.2021 у справі №200/5459/20-а.

Законодавець, увівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, вказав, які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації.

Зважаючи на доводи позивача, варто зазначити й те, що запровадження законодавцем такого механізму реформування органів прокуратури України, дійсно, певною мірою є втручанням у приватне життя особи прокурора в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в аспекті умов проходження публічної служби (професійної діяльності). Однак таке втручання в цьому разі прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету відновлення довіри суспільства до функціонування органів прокуратури України. Міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності в цьому разі є повністю співставною зі ступенем втручання держави з аналогічною метою в діяльність особи на посаді професійного судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року № 1-в/2016.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 640/11364/20.

Задля правової визначеності та правильного тлумачення положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» в редакції від 19 вересня 2019 Верховна Рада України прийняла Закон № 1554-IX від 15 червня 2021, де частина 1 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» викладена в наступній редакції: «Установити, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі».

Тобто, шляхом виключення положень про звільнення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», законодавцем усунуто розбіжності у правозастосуванні пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» .

Як встановлено судом, 02.03.2020, 09.06.2020, 15.12.2021 та 31.01.2022 ОСОБА_1 не з`являлася до кадрової комісії для проходження атестації, посилаючись на хворобу.

Зокрема, рішенням шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.12.2021 ОСОБА_1 призначено іспит у формі анонімного тестування на 15.12.2021 /т. № 1, а.с. 160- 164/.

Заявою від 13.12.2021 ОСОБА_1 повідомила шістнадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур про те, що у зв`язку із запровадженням адаптивного карантину в Україні та у зв`язку із поганим самопочуттям вона не зможе приїхати /т. № 1, а.с. 17/.

Рішенням шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур перенесено дату складання іспиту ОСОБА_1 на 31.01.2022 (протокол засідання № 53 від 15.12.2021).

Крім того, 24.01.2022 шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено список прокурорів, які не надали документального підтвердження інформації про причини неявки 15.12.2021 в день подання заяви, та які мають надати таке документальне підтвердження 31.01.2022 до початку складення іспиту, серед яких під номером 10 зазначено ОСОБА_1 .

Також шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 24.01.2022 попереджено вищевказаних прокурорів про наслідки ненадання документального підтвердження інформації про поважні причини неявки до початку іспиту 31.01.2022 у вигляді ухвалення комісією рішення про неуспішне проходження атестації.

Заявою від 27.01.2022 ОСОБА_1 повідомила шістнадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур про те, що у зв`язку із запровадженням адаптивного карантину в Україні та у зв`язку із поганим самопочуттям вона не зможе приїхати. Водночас, стосовно документального підтвердження причин неявки 15.12.2021 вона повідомила, що Е-лікарняний (ТКНЗ-КВ6А-8Н2Е-7В) від 13.12.2021 наявний у відділі фінансування та бухгалтерського обліку за місцем її роботи /т. № 1, а.с. 21/.

Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур 31.01.2022 зафіксовано факт неявки прокурора Діденко К.А. 31.01.2022 на іспит у формі анонімного тестування (додаток № 3 до Протоколу № 57 від 31.02.2022).

Згідно інформації управління реєстрації вхідних та вихідних документів Департаменту документального забезпечення Офісу Генерального прокурора в період з 15.12.2021 по 31.01.2022 в Офісі Генерального прокурора значаться зареєстрованими два звернення ОСОБА_1 : від 20.12.2021 № 295207-21 та від 01.02.2022 № 24196-22, тобто дві заяви ОСОБА_1 про неможливість прибуття для складення іспиту від 13.12.2021 та від 27.01.2022 /т. №1, а.с. 251/.

Отже, документального підтвердження інформації про поважні причини неявки для складення іспиту 15.12.2021 ОСОБА_1 не надала до Офісу Генерального прокурора у визначений строк до 31.01.2022.

Вказана обставина позивачем не заперечується.

Водночас, обставин, які об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 надати такі докази, судом не встановлено та позивачем не доведено. Про існування таких обставин ОСОБА_1 шістнадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур не повідомляла.

Факт втрати ОСОБА_1 працездатності у період з 13.12.2021 по 17.12.2021, з 27.01.2022 по 01.02.2022, з 03.02.2022 по 08.02.2022 жодним чином не свідчить про неможливість надання позивачем документального підтвердження інформації про поважні причини неявки для складення іспиту 15.12.2021 у визначений строк.

У зв`язку із цим рішенням шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 5 від 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано такою, яка неуспішно пройшла атестацію /а.с. 10-15/.

Надаючи оцінку мотивам зазначеного рішення суд зважає на таке.

За приписами абзацу 2 пункту 11 Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

Згідно абзацу 3 пункту 11 Порядку № 221 у виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Отже, за правилами указаної правової норми перенесення дати складання відповідного іспиту/проходження співбесіди можливе лише у виключних випадках та за наявності доказів у підтвердження наявності поважних причин.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09.06.2022 у справі № 160/1343/21.

За приписами абзацу 4 Порядку № 221 заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

У зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 документального підтвердження інформації про поважні причини неявки для складення іспиту 15.12.2021 у визначений строк до 31.01.2022 шістнадцята кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийняла обґрунтоване та правомірне рішення № 5 від 07 лютого 2022 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Суд погоджується і з тим мотивом оскарженого рішення шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 5 від 07 лютого 2022 року, що у заяві від 27.01.2022 ОСОБА_1 не ставила перед комісією питання перенесення дати іспиту, а лише зазначила про неможливість прибути.

Водночас, аналіз норми абзацу 3 пункту 11 Порядку № 221 свідчить, що для перенесення дати складання іспиту необхідна наявність заяви саме про перенесення дати іспиту.

Отже, заява про перенесення дати іспиту, призначеного на 31.01.2022, ОСОБА_1 не подавалася.

В контексті наведеного суд вважає за необхідне застосувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.07.2022 у справі № 540/1432/20, викладені в аналогічних правовідносинах.

Так, на думку Верховного суду, позивач, подаючи заяву на підставі пунктів 9, 10 розділу І Порядку №221, у повній мірі був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування, тобто розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом №113-IX. В іншому разі позивач мав повне право відмовитися від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого він не зробив.

Законодавець, увівши у дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, вказав, які саме дії мають учинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.

Враховуючи вищенаведене рішення шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 5 від 07 лютого 2022 року про неуспішне проходження прокурором атестації та наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 11 травня 2022 року №159 к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Полтавської області та органів прокуратури є правомірними.

Відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 6 - 10, 72 - 77, 90, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Полтавської обласної прокуратури (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 02910060), шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, Київська область, 01011), Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, Київська область, 01011, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31 серпня 2022 року.

Суддя К.І. Клочко