Справа № 200/224/22
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року Справа№200/224/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі судді Шинкарьової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України Третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2) третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (далі третя особа), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача 1, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 включно (за винятком днів відпустки відповідно) із застуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

зобов`язати відповідача 1 провести перерахунок суддівської винагороди, за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в порушення діючого законодавства та прямих норм Конституції у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 позивач отримав суддівську винагороду з урахуванням обмежень, встановлених ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік.

Ухвалою від 31.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 27.07.2022 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України.

Відповідач 1 надав відзив, в якому зазначив, що є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та посилався на положення абз. 1 ч. 1 та ч 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Вказував на те, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Наголошував, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Закон України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 встановив, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений КМУ, заробітна плата, зокрема і суддівська винагорода, нараховується у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020. Відповідач, як розпорядник коштів нижчого рівня, не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік.

Таким чином ТУ ДСА жодними своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не здійснювала заходів, спрямованих на порушення прав позивача. З цих підстав відповідач просить відмовити в позові.

Відповідачем-2 надано письмовий відзив від 09.08.2022. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що кошторисні призначення Відповідача 1, станом на 31.12.2020 становили 301977,3 тис. грн. Бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у сумі 301977,3 тис. грн. відкритті в повному обсязі, тому зміни щодо зменшення бюджетних асигнувань у 2020 році до кошторису не вносились, а тому ДСА України жодними своїми діями, рішеннями чи бездіяльністю не здійснювала заходів, спрямованих на порушення прав позивача.

Разом з тим, наголошує, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ).

Зазначає, що Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 у справі №1-14/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 по 27.08.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття цього рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли після прийняття такого рішення.

З зазначених причин відповідач-2 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третьою особою письмові пояснення, щодо заявленого позову суду не надано.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 16.05.2013 №246-VІІ обрана суддею Добропільського міськрайонного суду Донецької області безстроково. Згідно з наказом Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2013 №5 приступила до виконання обов`язків судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області безстроково.

Відповідач 1 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 26288796) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) внесений відповідний запис.

Відповідач -2 - Державна судова адміністрація України () здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів згідно ст.148 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Відповідача 1 надав довідку від 23.08.2022 № 04-988/22 про нараховану та виплачену суддівську винагороду позивача із зазначення обмежень розмір суддівської винагороди позивача за спірний період склав:

у квітні 2020 року: нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень 6747,14 грн., сума податку 1315,69 грн. сплачено з урахуванням обмеження 5431,45 грн., загальна сума розрахованої суддівської винагороди без урахування обмежень 14413,71 грн., різниця у нарахуванні 7666,57 грн.;

у травні 2020 року: нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень 37286,84 грн., сума податку 7270,93 грн. сплачено з урахуванням обмеження 30015,91 грн., загальна сума розрахованої суддівської винагороди без урахування обмежень 79654,74 грн., різниця у нарахуванні 42367,89 грн.;

у червні 2020 року: нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень 44868,50 грн., сума податку 8749,36 грн. сплачено з урахуванням обмеження 36119,14 грн., загальна сума розрахованої суддівської винагороди без урахування обмежень 95851,20 грн., різниця у нарахуванні 50982,70 грн.;

у липні 2020 року: нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень 24641,74 грн., сума податку 4805,14 грн. сплачено з урахуванням обмеження 19836,60 грн., загальна сума розрахованої суддівської винагороди без урахування обмежень 52641,39 грн., різниця у нарахуванні 27999,65 грн.;

у серпні 2020 року позивач знаходилась у відпустці нарахування суддівської винагороди з обмеженнями не проводилось. В довідці зазначено 0,00 грн.

Всього різниця у нарахуванні за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року складає 129016,82 грн.

Таким чином, у спірний період, судова винагорода позивачу нараховувалась та виплачувалась з урахуванням обмежень.

Надані позивачем розрахункові листи також не містять відомостей про нарахування суддівської винагороди без врахування обмежень.

Таким чином, за даними вказаних доказів нарахування відбулося відповідно до ст.29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, тобто з обмеженням нарахування суддівської винагороди.

Відповідач 2 повідомив, що кошторисні призначення Відповідача 1, станом на 31.12.2020 становили 301977,3 тис. грн. Бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у сумі 301977,3 тис. грн. відкритті в повному обсязі, тому зміни щодо зменшення бюджетних асигнувань у 2020 році до кошторису не вносились.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Із поданих сторонами заяв по суті справи вбачається, що ними визнаються вищезазначені фактичні обставини, між сторонами відсутній спір щодо доказів, а підставою виникнення даного спору є різне тлумачення сторонами положень законодавства, які регулюють розмір суддівської винагороди у 2020 році.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Ст.130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII (далі - Закону №1402-VIII), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2 ст. 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

П.2 ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII, встановлено базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч.4,5 ст.135 Закону №1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків; більше 5 років - 20 відсотків; більше 10 років - 30 відсотків; більше 15 років - 40 відсотків; більше 20 років - 50 відсотків; більше 25 років - 60 відсотків; більше 30 років - 70 відсотків; більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч.9 ст.135 Закону №1402-VIII, обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

У рішенні від 08.04.2016 № 4-рп/2016 у справі №1-8/2016, Конституційний Суд України вкотре зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема, надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013, Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій ст. 55 Конституції України.

У рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у ст.130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998, у п.п.6.1 п.6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

З аналізу вищевказаних положень встановлено, що законодавцем визначено регулювання суддівської винагороди виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що узгоджується з приписом ч.2 ст.130 Конституції України.

Суд зазначає, що 12.03.2020 набрала чинності постанова КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін, неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено ст.29.

Так, ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється КМУ.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому КМУ відповідно до ч.2 цієї статті).

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч.1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-ІХ зі змінами, абз.9 п.2 р.ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ.

Зокрема, в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей законне може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз.8 п.4 мотивувальної частини Рішення від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України(далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями п.1 ч.2 ст.92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020 № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абз.8 п.п.2.2 п.2 мотивувальної частини).

Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст., ч.2 ст.19, ст.130 Конституції України.

В рішенні Конституційного суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 також констатовано, що Конституційний Суд України зазначав, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (абз.5 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020). Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений КМУ (ч.1,3 ст. 29 Закону № 294), є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права.

Згідно з ч.1 ст. 113 Конституції України, ч.1 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» КМУ (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Тобто, спірними положеннями ст.29 Закону № 294 заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.

Також в зазначеному рішенні вказано, що Конституцією України встановлено, що виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (п.14 ч.1 ст.92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ч.1, 2 ст. 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення ч.1, ч.2 ст. 130).

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 18.06.2007 № 4-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, від 19.11.2013 № 10-рп/2013, від 08.06.2016 № 4-рп/2016, від 04.12.2018 № 11-р/2018, від 18.02.2020 № 2-р/2020, від 11.03.2020 № 4-р/2020).

Проаналізувавши зазначені положення законодавства щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абз.7,8 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 11.03.2020 № 4-р/2020).

Отже, обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів.

Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

Отже, наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір суддівської винагороди, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.

Відповідно до ч.1-4 ст.7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку, суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, суд до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-/2020 у справі №1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України положення:

- ч.1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-ІХ зі змінами;

- абз.9 п.2 р. ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ.

Зазначені обставини виключаються необхідність звернення до Верховного Суду клопотання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Більш того, суд наголошує на тому, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що, в свою чергу, виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони.

Суд наголошує, що обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», всупереч вимогам ч.2 ст. 130 Конституції України та ст.135 Закону № 1402-VIII, а також юридичній позиції Конституційного Суду щодо незалежності суддів, законодавець зумовив ситуацію, з огляду на яку розпорядники бюджетних коштів, серед яких і відповідач у даній справі, виконуючи вимоги Бюджетного кодексу України, вимушені вчиняти дії, що порушують права та гарантії суддів.

Суд зазначає, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, що в свою чергу виключає можливість застосування інших Законів до правовідносин стосовно суддівської винагороди.

Як свідчить довідка відповідача 1 від 23.08.2022, в період дії законодавчо встановленого обмеження відповідач 1 нараховував позивачу суддівську винагороду з урахуванням обмежень. А також виплата заробітної плати позивачу здійснена у період з квітня по серпень 2020 року у розмірі, визначеному ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, тобто в обмеженому розмірі, про що також зазначено у довідці та вбачається з розрахункових листів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач-1 мав керуватися виключно Законом України Про судоустрій та статус суддів №1402-VIII, при цьому застосування ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік прямо суперечить ст.130 Конституції України, тому дії Відповідача 1 щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік є протиправними.

Жодних доказів обмежень нарахування суддівської винагороди позивача з боку ДСА України ані позивачем, ані відповідачем 1 до матеріалів справи не надано, тому судом не встановлено вчинених ДСА України певних протиправних дій чи бездіяльності, якими порушено права позивача.

Судом встановлено, що відповідач 1 не здійснив донарахування суддівської винагороди позивачу за спірний період, але здійснив лише її розрахунок, що не є тотожними поняттями. При цьому нарахування суддівської винагороди суддів Добропільського міськрайонного суду Донецької області відноситься до дискреційних повноважень відповідача 1.

Зважаючи на встановлені при розгляді справи обставини, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та зобов`язання відповідача 1 провести перерахунок суддівської винагороди та її виплату позивачу за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у відповідності до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Суд зазначає, що позивач невірно визначив період застосування обмеження з 18.04.2020 по 28.08.2020, оскільки з 28.08.2020 у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020 визнані неконституційними положення ст. 29 Закону № 294 втратили чинність, а в період з 28.08.2020 нарахування та виплата суддівської винагороди позивача проводились в розмірі, визначеному ст. 135 Закону № 1402.

Як наслідок, позовні вимоги в частині, що стосується періоду 28.08.2020, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України Третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в частині визнання протиправними дій Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області, щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зобов`язання Територіальне управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області провести перерахунок суддівської винагороди та її виплату позивачу за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у відповідності до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому КМУ.

Враховуючи викладене, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіальне управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області, (адреса 84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2, ), Державної судової адміністрації України (, адреса 01021, м. Київ, вул. Липська, б.18/5) Третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (адреса 87500, м. Маріуполь, пр-т Миру, 68, ) про визнання протиправними дії відповідача 1, щодо нарахування та виплати, суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 включно (за винятком днів відпустки відповідно) із застуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; зобов`язання відповідача 1 провести перерахунок суддівської винагороди, за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіальне управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області, щодо нарахування та виплати, суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно (за винятком днів відпустки відповідно) із застуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Зобов`язати Територіальне управління Державної Судової адміністрації України в Донецькій області провести перерахунок суддівської винагороди та її виплату позивачу за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у відповідності до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 29.08.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова