Справа № 200/648/21-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року справа №200/648/21-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р. (у повному обсязі складено 20 грудня 2021 у м. Слов`янськ) у справі № 200/648/21-а (головуючий І інстанції суддя Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.11.2020 № 2235, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача у січні 2021, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2235 від 07.11.2020 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового та пільгового стажу наступні періоди:

-з 19.10.1981 по 30.10.1983 навчання в професійно-технічному училищі № 13 м. Кизляр ДАССР;

періоди роботи:

-з 22.11.1985 по 01.07.1988 на підприємстві «Селидівський машинобудівельний завод»;

-з 20.09.1993 по 20.09.1994 на підприємстві ПП «Кроха»;

-з 01.08.2019 по 30.09.2020 на підприємстві КП «Компанія «Вода Донбасу»;

до пільгового стажу за Списком № 2 зарахувати періоди:

-з 15.12.1989 по 21.11.1990 на підприємстві «Селидівське ШБУ»;

-з 12.01.1996 по 12.03.1996 на підприємстві Селидівське ВУ «Водопровідно-каналізаційне господарство»;

-з 27.05.1996 по 22.10.2001 на підприємстві ВП «Автобаза» ДП «Селидіввугілля»;

-з 15.07.1980 по 30.08.1980 на підприємстві СМУ-9 ДУС;

-з 20.08.1981 по 16.10.1981 на підприємстві ВО «Куйбишевфосфор»;

-з 24.11.1983 по 10.11.1984 на підприємстві птахосовхоз «Октябрьский»;

-з 19.11.1984 по 15.11.1985 на підприємстві Кизлярський електромеханічний завод імені 60 років СРСР;

-з 03.07.1989 по 14.09.1989 на підприємстві Селидовське АТП 21465;

-з 28.09.1989 по 05.12.1989 на підприємстві Автобаза п/о «Селидіввугілля»;

-з 02.01.1991 по 30.11.1992 на підприємстві Селидівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства;

-з 01.04.2008 по 17.01.2009 у ФОП ОСОБА_2 ;

-з 01.08.2010 по 21.09.2010 у ФОП ОСОБА_3 ;

-з 01.10.2010 по 30.07.2012 у ФОП ОСОБА_4

-з 19.10.1981 року по 31.10.1983 період проходження строкової військової служби;

-з 12.01.2014 по 21.06.2017, з 01.11.2018 по 31.07.2019 на підприємстві Селидівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу»»;

до пільгового стажу зарахувати періоди роботи за Списком № 1:

-з 01.02.1993 по 16.02.1993, з 20.04.1993 по 09.06.1993, з 28.06.1993 по 08.09.1993 на підприємстві ШПУ треста «Селидіввугілля»;

-з 01.01.1989 по 13.01.1989 на підприємстві ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля»;

-з 07.12.1992 по 31.01.1993, з 17.02.1993 по 19.04.1993, з 10.06.1993 по 27.06.1993 на підприємстві ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля»;

зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 05.11.2020 про призначення пенсії відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 13 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду;

вирішити питання судових витрат (а.с. 1-11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2235 від 07.11.2020 «про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 05.11.2020 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботу з 01.08.2019 по 30.09.2020, до страхового та пільгового стажів періоди з 22.11.1985 по 01.07.1988 та з 20.09.1993 по 20.09.1994, а також до пільгового стажу з 15.12.1989 по 21.11.1990, з 15.07.1980 по 30.08.1980, з 20.08.1981 по 16.10.1981, з 24.11.1983 по 10.11.1984, з 19.11.1984 по 15.11.1985, з 03.07.1989 по 14.09.1989, з 28.09.1989 по 05.12.1989, з 02.01.1991 по 30.11.1992, з 12.01.1996 по 12.03.1996, з 27.05.1996 по 22.10.2001, а також з 01.04.2008 по 17.01.2009 , з 01.08.2010 по 21.09.2010 та з 01.10.2010 по 03.07.2012, періоду служби в лавах Радянської армії з 19.10.1981 по 30.10.1983, з 01.02.1993 по 16.02.1993, з 20.04.1993 по 09.06.1993 та з 28.06.1993 по 08.09.1993, з 01.01.1989 по 13.01.1989, з 07.12.1992 по 31.01.1993, з 17.02.1993 по 19.04.1993 та з 10.06.1993 по 27.06.1993.

В решті заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 84-90).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування позивачу до страхового та пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання в професійно-технічному училищі № 13 м. Кизляра ДАССР з 01.09.1978 по 07.07.1980 та задовольнити позовні вимоги в цій частині з урахуванням фактичних обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 містяться записи про період навчання в ПТУ № 13 м. Кизляра ДАССР з 01.09.1978 по 07.07.1980. З атестату № 1358, виданого 07.07.1980, він з 01.09.1978 по 07.07.1980 навчався два роки в професійно-технічному училищі № 13 м.Кизляра ДАССР та здобув кваліфікацію газоелектрозварника другого розряду.

15.07.1980 він був прийнятий на роботу за спеціальністю газоелектрозварник другого розряду. Таким чином, в атестаті наявні відомості щодо форми навчання та періоду навчання. Зазначає, що не має нести відповідальність та не може бути позбавлений пенсійного забезпечення через не проставлення підпису головою екзаменаційної комісії у атестаті та не проставлення року видачі атестату.

Відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач 05.11.2020 звернувся до управління із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, довідки уточнюючі пільговий характер роботи за періоди роботи з 22.11.1985 по 01.07.1988, з 15.12.1989 по 21.11.1990, з 20.09.1993 по 20.09.1994, з 27.05.1996 по 22.01.2001 позивачем не надавались. Отже, управління на час прийняття спірного рішення від 07.11.2020 № 2235 не мало достатніх підстав для зарахування до пільгового стажу вищевказаних періодів роботи позивача.

Щодо зарахування до пільгового стажу період роботи позивача з 01.11.2001 по 12.11.2004, з 01.08.2019 по 30.09.2020 відповідач зазначає, що згідно «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» ОСОБА_1 встановлено, що за період роботи з 01.11.2001 по 12.11.2004, з 01.08.2019 по 30.09.2020 страхові внески не сплачувались.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби з 19.10.1981 по 30.10.1983, апелянт зазначає, що час проходження військової служби не зараховано до пільгового стажу, у зв`язку з відсутністю пільгової роботи протягом трьох місяців після проходження військової служби.

Управління зазначає, що після 21.08.1992 необхідною умовою для зарахування о пільгового стажу певного періоду є проведення атестації робочих місць (п. 1 ч. 2 с. 114 Закону України № 1058).

Оскільки позивач не надав наказів про проведення атестації його посади, довідок про характер умов праці та про зайнятість у шкідливих умовах праці повний робочий день, у управління відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.02.1993 по 16.02.1993, з 20.04.1993 по 09.06.1993, з 28.06.1993 по 08.09.1993, з 12.01.1996 по 12.03.1996.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є громадянином України. В атестаті № 1358 вказано, що позивач у період з 01.09.1978 по 07.07.1980 навчався у професійно-технічному училищі м. Кизляра ДАССР за спеціальністю «газоелектрозварювальник» (а.с. 15-16, 31).

У період з 19.10.1981 по 30.10.1983 позивач проходив службу в лавах Радянської армії, про що свідчать копії військового квитка серії НП № 7520449 від 16.10.1981 (а.с. 29-30).

В копіях трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.08.1980, а також дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.08.2005 зазначено, що у періоди з 15.07.1980 по 30.08.1980, з 20.08.1981 по 16.10.1981, з 24.11.1983 по 10.11.1984, з 19.11.1984 по 15.11.1985, з 22.11.1985 по 01.07.1988, з 22.07.1988 по 02.06.1989, з 03.07.1989 по 14.09.1989, з 28.09.1989 по 05.12.1989, з 15.12.1989 по 21.11.1990, з 10.12.1990 по 30.11.1992, з 07.12.1992 по 08.09.1993, з 20.09.1993 по 20.09.1994, з 12.01.1996 по 12.03.1996, з 27.05.1996 по 22.10.2001, з 01.11.2001 по 12.11.2004, з 01.04.2008 по 14.01.2009, з 01.10.2010 по 03.07.2012 позивач працював на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах (а.с. 20-28).

05.11.2020 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (а.с. 64).

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивачу відмовлено у призначенні пенсії через те, що його страховий стаж склав 23 роки 10 місяців 10 днів, пільговий стаж за Списком № 1 - 01 рік 02 місяці 19 днів.

Вказаним рішенням не було зараховано до страхового стажу позивача період навчання в ПТУ № 13 м. Кизляр ДАССР, так як відсутній рік видачі атестату та відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

До страхового стажу позивача також не враховано періоди:

-з 22.11.1985 по 01.07.1988 та з 20.09.1993 по 20.09.1994, так як в записах про звільнення відсутні дати, номери наказів та додаткові уточнюючі підтвердні документи;

-з 01.11.2001 по 12.11.2004, оскільки індивідуальні відомості про застраховану особу та сплату внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування, згідно даних довідки ОК - 5, відсутні по даному підприємству.

До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано наступні періоди:

- з 15.12.1989 по 21.11.1990, оскільки в постанові Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 професія електрозварника переліком професій за Списком № 2 в розділі 1 підрозділу 1 не передбачена;

- з 12.01.1996 по 12.03.1996, оскільки в довідці, що підтверджує пільговий стаж роботи, невірно вказано постанову Кабінету Міністрів України, в період дії якої заявник працював на пільговій роботі та відсутня атестація робочих місць;

-з 27.05.1996 по 22.10.2001, так як в пільговій довідці невірно вказано професію, за якою заявник працював.

До пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано наступні періоди:

- з 01.02.1993 по 16.02.1993, з 20.04.1993 по 09.06.1993, з 28.06.1993 по 08.09.1993, так як відсутня атестація робочих місць;

- 01.08.2019 по 30.09.2020, оскільки відсутні відомості про сплату внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування, згідно даних довідки ОК - 5 (а.с. 18-19, 65-68).

Крім того, листом від 18.12.2020 представник Селидовського управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомив позивача про те, що до пільгового стажу позивачу не зараховано періоди роботи з 15.07.1980 по 30.08.1980, з 20.08.1981 по 16.10.1981, з 24.11.1983 по 10.11.1984, з 19.11.1984 по 15.11.1985, з 03.07.1989 по 14.09.1989, з 28.09.1989 по 05.12.1989, з 02.01.1991 по 30.11.1992 через те, що посади газоелектрозварника та електрозварника не передбачені відповідним Списком № 2. Період з 01.01.1989 по 13.01.1989 не враховано через те, що у вказаний період позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати. Періоди з 07.12.1992 по 08.09.1993 зараховано відповідно за фактично відпрацьований час в підземних умовах. Період з 01.04.2008 по 17.01.2009, з 01.08.2010 по 21.09.2010 та з 01.10.2010 по 30.07.2012 не зараховано до пільгового стажу через відсутність необхідних уточнюючих довідок. Крім того, період проходження військові служби не зараховано на пільгових умовах, адже вказаному періоду не передувала робота, що передбачає право на пенсію на пільгових умовах (а.с. 48-49).

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Так, судом встановлено, що періоди з 22.11.1985 по 01.07.1988, а також з 20.09.1993 по 20.09.1994 не враховано до страхового та пільгового стажу, так як в записах про звільнення відсутні дати, номери наказів та додаткові уточнюючі підтвердні документи.

За змістом пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162 по праці і соціальним питанням заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.14 Інструкції № 162 передбачено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

29.07.1993 Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58.

Так, відповідно до п. 1.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрований в Мінюсті 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція про ведення трудових книжок), питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з п. 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.2 зазначеної Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу роботу та звільнення.

За унормуванням п. 2.15 Інструкції якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перенайменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

З аналізу вищезазначених положень ведення трудової книжки встановлено, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Крім цього потрібно враховувати, що Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповаідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Отже, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, пенсійний орган діяв необґрунтовано.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Суд не вбачає необхідності підтвердження наявного трудового стажу поданням додаткових доказів, оскільки надані позивачем трудові книжки містять усі необхідні записи.

Крім того, відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Вочевидь зрозумілим є те, що ненадання довідок або відомостей про підтвердження свого стажу роботи, окрім трудової книжки, не залежить від волі позивача.

В даному випадку неможливість подання документів і, як наслідок, не підтвердження додатковими документами стажу позивача призводить до порушення принципу рівності особи перед законом.

Відтак, пенсійним органом протиправно не зараховано до стажу роботи позивача періоди роботи згідно трудової книжки позивача.

Суд зауважує, що у вказані періоди позивач працював на посадах електрогазозварювальника та електрозварювальника. У період з 22.11.1985 по 01.07.1988 чинним був Список № 2, затверджений Постановою Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

За постановою Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, а також постановою від 11.03.1994 № 162, вказані посади віднесені до пільгових, а тому мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Крім того, суд зазначає, що періоди роботи позивача з 15.12.1989 по 21.11.1990, з 15.07.1980 по 30.08.1980, з 20.08.1981 по 16.10.1981, з 24.11.1983 по 10.11.1984, з 19.11.1984 по 15.11.1985, з 03.07.1989 по 14.09.1989, з 28.09.1989 по 05.12.1989, з 02.01.1991 по 30.11.1992 не зараховані до пільгового стажу позивача через те, що посади, які обіймав позивач, - електрозварник та газоелектрозварника, не віднесені до пільгових.

В розділі XXXII Списку № 2, затвердженого постановою Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, що був чинний у період роботи позивача, відсутня професія "газоелектрозварника". Проте, у вищевказаній постанові в розділі ХХХІІ "Загальні професії" віднесені посади "електрозварників та їх підручних" і "газозварників та їх підручних".

Отже, вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Щодо відмови у зарахуванні періодів роботи з 12.01.1996 по 12.03.1996, з 27.05.1996 по 22.10.2021, а також з 01.04.2008 по 17.01.2009 , з 01.08.2010 по 21.09.2010 та з 01.10.2010 по 30.07.2012 через неточності в уточнюючих довідках, або їх відсутності, суд зазначає наступне.

Ст. 62 Закону № 1788 та ч. 1ст. 48 Кодексу законів про працю України встановлено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788 та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Підтвердженням (доказом), що позивач у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день на відповідних роботах - є записи в його трудовій книжці.

Водночас, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що у трудовій книжці позивача чітко зазначено, що у спірні періоди він працював на посадах, що передбачені Списком № 2.

Отже, судами встановлено, що трудова книжка позивача оформлена належним чином, всі записи засвідчені належним чином, а відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди роботи.

Разом з тим, суд зазначає, що саме у період з 01.10.2010 по 03.07.2012 позивач працював на пільгових посадах, а не по 30.07.2012, як помилково зазначив позивач, а тому саме відповідно записів у трудовій книжці має бути зарахований певний період.

Щодо зарахування до пільгового стажу періодів з 12.01.2014 по 21.06.2017 та з 01.11.2018 по 31.07.2019, у які позивач працював на посаді слюсаря по каналізації на підприємстві Селидівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу»», суд зазначає, що за приписами постанов Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 та від 24 червня 2016 року № 461, вказані посади не визначені як пільгові, а тому у зарахуванні вказаних періодів до пільгового стажу позивача слід відмовити.

Щодо зарахування періодів з 01.02.1993 по 16.02.1993, з 20.04.1993 по 09.06.1993 та з 28.06.1993 по 08.09.1993 до пільгового стажу позивача за Списком № 1, суд зазначає наступне.

В пункті 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731), занотовано: при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

В пунктах 4.2 та 4.3 наведеного Порядку застосування Списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації № 41).

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій № 41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій № 41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Унормуванням Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Наведені вище положення свідчать про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

За відомостями трудової книжки позивача останній працював на посадах, що носять пільговий характер.

Водночас, суд зазначає, що законодавцем покладений обов`язок своєчасного та якісного проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому не проведення або не своєчасне та неякісне проведення з вини керівників підприємств атестації не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-XII.

Отже, посилання відповідача на не надання позивачем доказів щодо проведення атестації на підприємствах, суд вважає помилковими, а тому вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простой - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

За змістом статті 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Листом Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № т713/039/161-16 роз`яснено, що періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

З огляду на викладене, за заявленими в цій частині підставами позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати, а саме з 01.01.1989 по 13.01.1989, адже період перебування у такій відпустці становив менше одного місяця.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 07.12.1992 по 31.01.1993, з 17.02.1993 по 19.04.1993 та з 10.06.1993 по 27.06.1993 через відсутність відомостей про підземні спуски, суд зазначає, що довідками від 16.10.2018 № 25/1143 та від 23.10.208 № 04-22/2969 підтверджено, що у спірні періоди позивач працював повний робочий день та здійснював спуски в шахту, а отже вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу.

Суд зауважує, що основним документом, який підтверджує право позивача на зарахування періодів роботи до пільгового стажу є трудова книжка позивача, у якій належним чином засвідчено факт роботи позивача.

Щодо відмови пенсійного органу у зарахуванні до пільгового та страхового стажу позивача періоду з 01.08.2019 по 30.09.2020 через несплату соціальних внесків, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема, ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Як передбачено частиною 2 ст. 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171).

Ч. 1 ст.16 Закону № 1058 передбачено: застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі; вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, несплата за доводами відповідача страхувальником страхових внесків та єдиного соціального внеску за період з 01.08.2019 по 30.09.2020 не може слугувати підставою для не зарахування зазначених періодів до страхового стажу позивача.

Крім того, довідкою від 14.12.2020 № 27-08-1118 підтверджено, що у спірний період роботодавцем був сплачений єдиний внесок (а.с.47).

Проте, відповідно до приписів чинного законодавства, посада слюсар аварійно-відновлюваних робіт по каналізації не передбачена Списком № 2, а тому відсутні підстави для зарахування вказаного стажу до пільгового.

Щодо зарахування до пільгового стажу періоди служби в лавах Радянської армії з 19.10.1981 по 31.10.1983, суд зазначає наступне.

Судами встановлено, що у період з 19.10.1981 по 30.10.1983 позивач проходив службу в лавах Радянської армії, про що свідчить копія військового квитка. При цьому, до служби позивач виконував роботу, яка відноситься до Списку № 2 виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах.

Відповідно до п.п. в абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Приписами статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до п.п. к п. 109 постанови Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 року «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» від 03.08.1972 № 590 (яка діяла в період служби позивача), крім роботи в якості робітника або службовця до загального стаж роботи зараховується також: служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МГБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції. перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в встановленому порядку.

Тобто, п. 109 Постанови № 590 надає право особи на зарахування періоду військової служби у лавах Збройних сил СРСР до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Таким чином, оскільки позивач до проходження військової служби працював на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до його спеціального стажу, відповідно до вимог чинного законодавства, має бути зарахований період проходження військової служби.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у зарахуванні до пільгового та страхового стажу позивача періоду навчання з 01.07.1978 по 07.07.1980 з огляду на таке.

Відповідно до атестату № 1358 позивач у період з 01.09.1978 по 07.07.1980 навчався у професійно-технічному училищі м. Кизляра ДАССР за спеціальністю «газоелектрозварювальник» (а.с. 15-16, 31).

Рішенням відповідача не було зараховано до страхового стажу позивача період навчання в ПТУ № 13 м. Кизляр ДАССР, оскільки відсутній рік видачі атестату та відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Разом з тим, у трудовій книжці позивача містяться записи про період навчання в ПТУ № 13 м. Кизляра ДАССР з 01.09.1978 по 07.07.1980 (а.с. 20 зв. бік).

За змістом статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

За правилами частини 4 статті 19 вказаного Закону професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 від 12.08.1993 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

З Атестату № 1358 виданого 07.07.1980 видно, що позивач з 01.09.1978 по 07.07.1980 навчався два роки в професійно-технічному училиці № 13 м. Кизляра ДАССР та здобув кваліфікацію газоелектрозварника другого розряду (а.с. 31).

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

15.07.1980 року позивач був прийнятий на роботу за спеціальністю газоелектрозварник другого розряду (а.с. 20 зв. бік).

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено право позивача на зарахування періоду його навчання з 01.09.1978 по 07.07.1980 року в професійно-технічному училищі № 13 м. Кизляра ДАССР до страхового та пільгового стажу.

Враховуючи той факт, що рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2235 від 07.11.2020 про відмову у призначенні пенсії позивачу ґрунтується саме на невірному визначенні страхового та пільгового стажів позивача, суд вважає його таким, що є протиправним та підлягає скасуванню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

За таких обставин, для повного захисту прав і інтересів позивача необхідним є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як правонаступника Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 05.11.2020 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботу з 01.08.2019 по 30.09.2020, до страхового та пільгового стажів періоди з 01.09.1978 по 07.07.1980, 22.11.1985 по 01.07.1988 та з 20.09.1993 по 20.09.1994, а також до пільгового стажу з 15.12.1989 по 21.11.1990, з 15.07.1980 по 30.08.1980, з 20.08.1981 по 16.10.1981, з 24.11.1983 по 10.11.1984, з 19.11.1984 по 15.11.1985, з 03.07.1989 по 14.09.1989, з 28.09.1989 по 05.12.1989, з 02.01.1991 по 30.11.1992, з 12.01.1996 по 12.03.1996, з 27.05.1996 по 22.10.2001, а також з 01.04.2008 по 17.01.2009 , з 01.08.2010 по 21.09.2010 та з 01.10.2010 по 03.07.2012, періоду служби в лавах Радянської армії з 19.10.1981 по 30.10.1983, з 01.02.1993 по 16.02.1993, з 20.04.1993 по 09.06.1993 та з 28.06.1993 по 08.09.1993, з 01.01.1989 по 13.01.1989, з 07.12.1992 по 31.01.1993, з 17.02.1993 по 19.04.1993 та з 10.06.1993 по 27.06.1993.

Суд зазначає, що 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148, що доповнив Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційного Суду України визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років за наявності стажу роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині тривалості страхового стажу, необхідного для набуття права на пенсію на пільгових умовах, а також в частині віку.

Положення зазначеним нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу якості закону , передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України ).

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону № 1058-ІV.

З огляду на зазначене, під час повторного перегляду заяви позивача про призначення пенсії відповідач має виходити з положень ст.ст. 12, 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020.

Наведені вище обставини дають підстави суду апеляційної інстанції підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування позивачу до страхового та пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання в професійно-технічному училищі № 13 м. Кизляра ДАССР з 01.09.1978 по 07.07.1980. В іншій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 311, п.4 ч. 1 ст. 317, ст. 321, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р. у справі № 200/648/21-а - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання в професійно-технічному училищі № 13 м. Кизляра ДАССР з 01.09.1978 по 07.07.1980.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання в професійно-технічному училищі № 13 м. Кизляра ДАССР з 01.09.1978 по 07.07.1980 задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.11.2020 із зарахуванням до страхового та пільгового стажів період навчання в професійно-технічному училищі № 13 м. Кизляра ДАССР з 01.09.1978 по 07.07.1980.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2022 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв