Справа № 320/7449/22
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 серпня 2022 року м. Київ № 320/7449/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю «Арле»

до Бучанської міської ради,

старости Бабинецького старостинського округу Купраш Андрія Олександровича

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Арле» з позовом до Бучанської міської ради, старости Бабинецького старостинського округу Купраш Андрія Олександровича, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення старости С. Бабинці та с. Буда-Бабинецька Бучанської міської ради ОСОБА_1 про вилучення в ТОВ «Арле», що знаходиться за адресою с. Бабинці, вул. Заводська, 59 товарно-матеріальних цінностей, на підставі якого складено протокол вилучення запасів від 28.02.2022;

- визнати протиправними дії старости ОСОБА_1 по вилученню товарно-матеріальних цінностей ТОІВ «Арле», внаслідок яких складено протокол вилучення запасів від 28.02.2022;

- стягнути з Бучанської міської ради (ідентифікаційний код 04360586) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арле» (ідентифікаційний код 35375693) матеріальну шкоду в сумі 4 434 526,30 грн.

У силу положень пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Тобто, з`ясуванню підлягає підстава та обставини, за яких виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Так, якщо порушення своїх прав особа чи суб`єкт вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Дана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 815/2082/17 (адміністративне провадження №К/9901/4235/18).

Як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів справи, позивач зазначив, що 28.02.2022 старостою с. Бабинці та с. Буда-Бабинецька Бучанської міської ради ОСОБА_1 в період окупації території с. Бабинці російськими військами самовільно в ТОВ «Арле» (далі - Товариство) було вилучено продовольчі товарі зі складу виробничого цеху вказаного товариства, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Бабниці, вул. Заводська 59. Вилучення товарів відбувалося за відсутності керівника, бухгалтера чи будь- яких інших повноважених осіб без належних для того правових підстав. На підтвердження вилучення товару ОСОБА_1 підписано протокол про вилучення товарів від 28.02.2022р. із номенклатурою та кількістю вилученої продукції.

Як зазначив позивач, у подальшому 03.05.2022р. за участю посадових осіб Товариства та старости ОСОБА_1 було підписано протокол інвентаризаційної комісії про вилучення 28.02.2022 в Товариства готової продукції та сировини. У цьому акті визначено вартість товару за його собівартістю, без ПДВ. Вартість вилученої старостою продукції без ПДВ склала 3 695 438, 58 грн., а з ПДВ 4 434 526,30 грн.

В обґрунтування позову ТОВ «Арле» зазначило, що у протоколі про вилучення товарів від 28.02.2022 старостою зазначено, що вилучення майна здійснюється на підставі Указу Президента №68/2022 від 24.02.2022р. «Про запровадження воєнного стану» та ст.8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до прийнятого старостою рішення, однак як відчуження майна, так і його вилучення здійснюються виключно за рішенням військового командування, на підставі Акту встановленої форми, який також обов`язково підписується військовим командуванням. Орган місцевого самоврядування чи староста таких повноважень не мають. Відтак, на думку позивача, вилучення майна у Товариства з обмеженою відповідальністю «Арле» відбулося у неправомірний спосіб, оскільки рішення про примусове вилучення, відчуження майна приймається у випадках дійсної необхідності виключно військовим командуванням за актом встановленої форми, староста такими повноваженнями не наділений, відтак наявні підстави для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4 434 526,30 грн.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з порушенням права власності на продукцію ТОВ «Арле», яка на думку позивача була неправомірно вилучена.

Зі змісту позовної заяви слідує, що предмет позову складають вимоги щодо захисту права позивача, передбаченого Цивільним кодексом, а саме стосовно володіння та розпоряджання майном, тобто наявний спір про право.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що даний спір є приватно-правовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача, що виникають із приватноправових відносин і стосуються саме захисту права власності.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13.

У силу положень пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 19, 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арле» до Бучанської міської ради, старости Бабинецького старостинського округу Купраш Андрія Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панова Г. В.