Справа № 826/12384/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року м. Київ № 826/12384/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши заяву про заміну неналежного відповідача у справі

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини

про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини - щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.05.2018, оформленого "ЗВЕРНЕННЯ №7.1.2" та зобов`язати належним чином розглянути вказане звернення;

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини - щодо притягнення ОСОБА_2 до юридичної відповідальності адміністративного виду за вчинення правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 212-3 КУпАП та зобов`язати вижити заходів щодо складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, збору інших матеріалів та направлення їх до суду для притягнення до юридичної відповідальності адміністративного виду.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Уповноваженого у зв`язку з відсутністю відповіді на його звернення № 7 від 30.01.2018 року, адресоване голові постійної комісії Луцької міської ради з питань соціального захисту, охорони здоров`я, материнства та дитинства, освіти, науки, культури, мови, та члену комісії з питань призначення державних соціальних допомог, створеної виконавчим комітетом Луцької міської ради, ОСОБА_2 щодо її особистих мотивів, які слугували підставою для прийняття нею рішення про відмову в наданні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на понаднормову площу помешкання громадянки ОСОБА_3 .

Внаслідок бездіяльності ОСОБА_2 , позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду, рішенням якого у справі №803/665/18, позовні вимоги задоволено; визнано протиправною бездіяльність члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради Надточій А.В. щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 30.07.2018 року №7 та зобов`язано вчинити дії щодо розгляду заяви у встановленому законодавством порядку.

21.05.2018 року позивач звернувся до відповідача із Зверненням №7.1.2, в якому просить вжити заходів щодо притягнення члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог, створеної Луцькою міською радою, ОСОБА_2 до юридичної відповідальності адміністративного виду за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 212-3 КУпАП.

Водночас, відповідачем порушено строк розгляду Звернення позивача, встановлений Законом України «Про звернення громадян».

Крім того, на переконання позивача, Звернення мало бути задоволено по суті, оскільки в діях члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог, створеної Луцькою міською радою, ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративного правопорушення, в той час, як відповідачем розглянуто Звернення таким чином, що розгляд його по суті та задоволення шляхом притягнення ОСОБА_2 до відповідальності є неможливим.

Позивачем зауважено, що судове рішення у справі №806/665/18, яке не набрало законної сили на день опрацювання Звернення позивача, на яке посилається відповідач у своїй відповіді на звернення, не є підставою для не задоволення Звернення та не застосування санкції за вчинення адміністративного правопорушення, оскільки процедури є відмінними, а Звернення є самостійною для цього підставою.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Через канцелярію суду 07.09.2018 року відповідачем подано заяву про заміну неналежного відповідача у справі, а саме, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, оскільки, розгляд звернення позивача від 21.05.2018 року, що є предметом спору, здійснювався саме Секретаріатом, а не Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2018 року зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати до суду письмові пояснення, міркування щодо заяви Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 07.09.2018 року про заміну неналежного відповідача у строк до 09.11.2018 року та ухвалено вирішити заяву Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 07.09.2018 року про заміну неналежного відповідача після надходження відповідних пояснень позивача щодо цієї заяви до суду.

Разом з тим, станом на день вирішення заяви Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 07.09.2018 року про заміну неналежного відповідача позивачем не подано до суду жодних пояснень.

Вирішуючи заяву про заміну неналежного відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Так, позивач оскаржує дії Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.05.2018, оформленого «ЗВЕРНЕННЯ №7.1.2».

Проте, з матеріалів справи судом встановлено, що вказане звернення позивача розглянуто Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а не безпосередньо Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини.

В той же час, оскільки згідно із змістом звернення ОСОБА_1 від 21.05.2018, оформленого «ЗВЕРНЕННЯ №7.1.2», останнє адресовано саме Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 року заяву Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (Секретаріату) від 07.09.2018 року про заміну неналежного відповідача повернуто заявнику без розгляду. Залучено до участі у справі №826/12384/18 Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в якості другого відповідача. Розгляд справи розпочато спочатку. Встановлено Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини строк п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Через канцелярію суду 10.05.2022 року відповідачами подані заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та відзиви на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2022 року заяву Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про поновлення строку подання відзиву повернуто заявнику без розгляду; продовжено строку на подання відзиву до 10.05.2022 року з власної ініціативи; відзив на позовну заяву, зареєстрований канцелярією окружного адміністративного суду міста Києва за вх. 03-14/33557/22 10.05.2022 року прийнято до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2022 року заяву Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про поновлення строку подання відзиву повернуто заявнику без розгляду; продовжено строку на подання відзиву до 10.05.2022 року з власної ініціативи; відзив на позовну заяву, зареєстрований канцелярією окружного адміністративного суду міста Києва за вх. 03-14/34397/22 10.05.2022 року прийнято до розгляду.

Відповідно до змісту відзивів відповідача та другого відповідача, які є тотожними за своїм змістом, останніми зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки у позивача відсутнє порушене право.

Так, у позові позивачем зазначено про незгоду з відповіддю, наданою листом представника Уповноваженого з дотримання інформаційних прав та представництва в Конституційному Суді України від 26.06.2018 року № 12/12- МЗ19580, МЗ18589, МЗ18588.18-2/03-106, якою повідомлено позивача про відсутність на момент звернення підстав для вжиття заходів реагування Уповноваженим, з чим позивач не погоджується та звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів реального порушення листом від 26.06.2018 року № 12/122-М319580, М318589, МЗ18588.18-2/03-106 представника Уповноваженого з дотримання інформаційних прав та представництва в Конституційному Суді України своїх власних прав та інтересів, а висловлено лише особисту незгоду з відповіддю Відповідача.

Крім того, позивач вимагає від відповідача вжити заходів щодо притягнення до адміністративної відповідальності посадову особу через те, що ним не отримано пояснення щодо особистих мотивів, які слугували підставою для прийняття рішення про відмову в наданні субсидії громадянці ОСОБА_3 , яка не уповноважувала позивача на такі дії. Позаяк питання, пов`язані з прийняттям рішень головою постійної комісії Луцької міської ради не стосуються прав та обов`язків позивача.

Зокрема, відповідачем повідомлено суду, що отримавши звернення позивача від 21.05.2018 року № 7.1.2, з метою з`ясування всіх обставин справи відповідачем направлено лист від 12.06.2018 року №2/12-М318589, М318588, М319580.18/03-106, підписаний Керівником Секретаріату Уповноваженого, яким доручено регіональному координатору взаємодії з громадськістю Уповноваженого у Волинській області Єлову В.А. з`ясувати всі питання, про які йдеться у зверненні заявника.

Листом від 19.06.2018 року № 2/12-МЗ 18588, МЗ18589, МЗ19580.18-1/03-106 позивача поінформовано про надання відповідного доручення регіональному координатору Уповноваженого зі зв`язків з громадськістю у Волинській області, а також про те, що після отримання необхідної інформації заявника буде повідомлено додатково.

В сою чергу, координатором взаємодії з громадськістю Уповноваженого у Волинській області листом від 21.06.2018 року №234/18 повідомлено Секретаріат Уповноваженого, що відповідь позивачу на його звернення від 31.01.2018 року № 7 надано листом від 26.02.2018 року №М-340/1-215 у відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

Оскільки звернення позивача від 31.01.2018 року №7 стосувалось виконання службових обов`язків посадовою особою, відповідь надано у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян» тим органом, який отримав це звернення і до компетенції якого входить вирішення порушених у зверненні питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Щодо рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі № 803/665/18 Секретаріат Уповноваженого повідомлено, що головою постійної комісії Луцької міської ради з питань соціального захисту, охорони здоров`я, материнства та дитинства, освіти, науки, культури, мови та членом комісії з питань призначення державних соціальних допомог ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, на підтвердження чого надано її копію.

Отже, доводи позовної заяви про відсутність відповіді на звернення позивача від 30.01.2018 року № 7 не відповідають дійсності, оскільки відповідь заявнику надано листом від 26.02.2018 року № М-340/1-215 в строк, визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», та підписано уповноваженою особою - секретарем Луцької міської ради, що свідчить також про дотримання останньою вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи викладене, а також те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі № 803/665/18 на момент опрацювання звернення заявника не набрало законної сили та оскаржено в апеляційному порядку в межах строків його оскарження, представником Уповноваженого з дотримання інформаційних прав та представництва в Конституційному Суді України листом від 26.06.2018 року №12/122-М319580, М318589, М318588.18-2/03-106 надано остаточну відповідь позивачу.

Крім того, на переконання відповідача, твердження позивача щодо протиправної бездіяльності Уповноваженого через не притягнення до відповідальності посадової особи Луцької міської ради, що виразилась у нескладені за його зверненням протоколу, є необґрунтованим та безпідставним.

В свою чергу, доводи позивача про те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі № 803/665/18 є доказом та підтверджує факт вчинення посадовою особою Луцької міської ради адміністративного правопорушення, свідчить, що наявність не завершеного судового провадження на момент опрацювання звернення не дозволяє відповідачу вжити заходи щодо притягнення посадової особи до відповідальності, оскільки Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Таким чином, відповідачі вважають позовні вимоги не обґрунтованими та просять у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріли справи, судом встановлено наступне.

21.05.2018 року ОСОБА_1 подано до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Звернення №7.1.2, в якому, згідно з прохальною частиною, заявник просить вжити заходів щодо притягнення члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог, створеної Луцькою міською радою, ОСОБА_2 до юридичної відповідальності адміністративного виду за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 212-3 КУпАП.

Звернення №7.1.2 обґрунтовано порушення членом комісії ОСОБА_2 приписів Закону України «Про звернення громадян», що констатовано рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі №803/655/18, у чому ОСОБА_1 вбачає склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною сьомою статті 212-3 КУпАП.

Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 19.06.2018 року №2/12-МЗ18588, МЗ18589, МЗ19580.18-1/03-106 ОСОБА_1 повідомлено про скерування відповідного доручення регіональному координатору Уповноваженого зі зв`язків з громадськістю у Волинській області, а також про те, що після отримання необхідної інформації заявника буде повідомлено додатково.

Листом представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.06.2018 року № 12/122-М319580, М318589, М318588.18-2/03-106 повідомлено, що за результатами перевірки, здійсненої регіональним координатором взаємодії з громадськістю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Волинській області, встановлено, що рішеннями Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі № 803/665/18 та від 14.05.2018 року у справі № 803/675/18 за позовами ОСОБА_1 до членів комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради Надточій Алли Володимирівни та Шульгана Федора Пилиповича , названими посадовими особами Луцької міської ради подано апеляційні скарги на зазначені рішення Волинського окружного адміністративного суду до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_1 роз`яснено, що відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Отже, підстави для вжиття заходів реагування Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за зверненнями наразі відсутні.

Зокрема, роз`яснено, що у разі незгоди з прийнятим рішенням ОСОБА_1 може оскаржити його в адміністративному або судовому порядку.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправні дії щодо неналежного розгляду Звернення №7.1.2, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №393/96). Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №393/96 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 3 Закону №393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 4 Закону №393/96 встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з частинами першою, шостою статті 5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з абзацами 1, 4, 6 частини першої статті 19 Закону №393/96 Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Частиною першою статті 20 Закону №393/96 встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відповідно до статті 24 Закону №393/96 особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Згідно із статтею 28 Закону №393/96 контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень здійснюють Верховна Рада України, народні депутати України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Уповноважений з прав людини Верховної Ради України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі комітети, депутати місцевих рад, а також міністерства, інші центральні органи виконавчої влади щодо підпорядкованих їм підприємств, установ та організацій.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.12.1997 року № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №776/97) Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Згідно з частиною першою статті 10 та частини першої статті 11 Закону №776/97для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка; Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України.

Так, позивачем оскаржується бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яка виявилася у неналежному розгляді Звернення №7.1.2, поданого позивачем 21.05.2018 року з підстав недотримання строку такого розгляду та незгодою із рішенням по суті.

Щодо строку розгляду Звернення №7.1.2, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що Звернення №7.1.2 направлено позивачем поштою на отримано відповідачем 23.05.2018 року.

Отже, місячний строк розгляду звернення відповідачем спливає 25.06.2018 року, а 45-денний строк спливає 09.07.2018 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 19.06.2018 року № 2/12-МЗ 18588, МЗ18589, МЗ19580.18-1/03-106 позивача поінформовано про те, що з метою повного та всебічного з`ясування обставин, викладених у зверненні позивача, керуючись статтею 101 Конституції України, статтями 17, 22 Закону №776/97 та статтями 24, 28 Закону №393/96, до регіонального координатора Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі зв`язків з громадськістю у Волинській області скеровано відповідне доручення, а також про те, що після отримання необхідної інформації заявника буде повідомлено додатково.

В свою чергу, безпосередньо відповідь на Звернення, зокрема, №7.1.2, надано позивачу листом від 26.06.2018 року №12/12-М319580, М318589, М318588.18-2/03-106, тобто, в межах встановленого частиною першою статті 20 Закону№393/96 строку розгляду звернення.

Щодо суті звернення, суд дійшов наступних висновків.

У Зверненні №7.1.2 ОСОБА_1 просить вжити заходів щодо притягнення члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог, створеної Луцькою міською радою, ОСОБА_2 до юридичної відповідальності адміністративного виду за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 212-3 КУпАП.

Відповідно до частини сьомої статті 212-3 КУпАП незаконна відмова у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України «Про звернення громадян» тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 8-1 частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Так, відповідно до пунктів 1, 4, 5 Положення про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказ Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.07.2012 року № 7/8-12 (із змінами і доповненнями) представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Представник) є посадовими особами, яким з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина делегуються визначені повноваження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) та на яких розповсюджуються гарантії забезпечення діяльності Уповноваженого.

Представник підпорядковується безпосередньо Уповноваженому, здійснює свою діяльність у межах делегованих йому повноважень, визначених завдань та функцій.

Представник за дорученням Уповноваженого розглядає звернення осіб (підпункт 5.4).

Згідно з підпунктами 6.6, 6.7 пункту 6 вказаного Положення Представник має право діяти від імені Уповноваженого та представляти його інтереси з усіма правами, що надані чинним законодавством; відповідно до норм адміністративного законодавства та з передбачених законодавством підстав складати протоколи про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідь від 26.06.2018 року №12/12-М319580, М318589, М318588.18-2/03-106 про відсутність підстав для вжиття заходів реагування на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі №806/655/18, надана за підписом представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини В. Барвицьким, тобто, фактично, суб`єктом, наділеним, згідно положень КУпАП, правом складати відповідний протокол про адміністративне правопорушення, зокрема, частини сьомої статті 212-3 КУпАП.

Суд зауважує, що Звернення №7.1.2 обґрунтовано саме посиланням позивача на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі №803/665/18.

В свою чергу, дослідивши відповідь від 26.06.2018 року №12/12-М319580, М318589, М318588.18-2/03-106, на переконання суду, посилання відповідачів на обставину не набрання законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі №803/665/18, в межах розгляду Звернення №7.1.2, є обґрунтованим, оскільки, саме цим рішенням, яке набрало законної сили 17.09.2018 року згідно відомостей Єдиного державного реєстр судових рішень, встановлено протиправну бездіяльність члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради Надточій А.В. щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 30.01.2018 року №7.

Інших підстав для притягнення члена комісії ОСОБА_2 ОСОБА_1 не заявлялося, з огляду на що, суд дійшов висновку, що відповідь на Звернення №7.1.2 надана позивачу в повному обсязі уповноваженим суб`єктом розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В той же час, позивач скористався правом на судовий захист, та йому такий захист надано відповідно до способу, обраного останнім.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи позивача щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 9, 12, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Уповноважена особа Верховної Ради України з прав людини (01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8);

Другий відповідач: Секретаріат Уповноваженої особи Верховної Ради України з прав людини (; 01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8);

Повне рішення складено 11.07.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна