Справа № 640/30816/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року м. Київ № 640/30816/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс»

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування розпорядження

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» (надалі - позивач), адреса: 03113, місто Київ, вулиця Полковника Шутова, будинок 9-А до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), адреса: 49005, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 17-А, в якій позивач просить суд:

- скасувати розпорядження Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській обл. від 23.07.2021 року № 282-о про анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» від 08.07.2020 №2002071 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) у зв`язку з його протиправністю.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача в наслідок прийняття протиправного рішення суб`єктом владних повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в день отримання від ДПС України першого розпоряджень про призупинення ліцензії, позивач виконав вимоги Закону № 481/95-ВР, оплативши 780 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.07.2021 № 707. Крім того, позивач зазначає, що про вказані обставини він повідомив ДПС України засобами телефонного зв`язку і правомірно розраховував на поновлення дії ліцензії з моменту зарахування коштів.

Крім того, позивач зазначає, що ненадання ним до ДПС України, який видав йому ліцензію, копії платіжного доручення про сплату річної плати за ліцензію з відміткою банку про її сплату не є достатньою правовою підставою для висновку даного органу про несплату річної плати за ліцензію, а відтак і не є підставою для застосування до позивача відповідальності у вигляді анулювання дії ліцензії, оскільки анулювання ліцензії здійснюється лише у випадку несплати річної плати. В даному випадку, на думку, позивача, під несплатою річної плати за ліцензію слід розуміти бездіяльність суб`єкта господарювання, яка полягає у не здійсненні ним своєчасного та в повному обсязі перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу. Однак, позивачем такої бездіяльності допущено не було, оскільки останнього повідомлено про призупинення дії ліцензії на право зберігання пального 16.07.2021 що й стало підставою для здійснення річної плати за вказану ліцензію в цей же день, тобто протягом 30 денного терміну визначеного Законом №481/95-ВР. Крім того, про відсутність бездіяльності, яка має наслідком анулювання ліцензії позивача, свідчить і саме платіжне доручення на суму 780,00 грн, із призначенням платежу - плата за ліцензію на право зберігання пального.

Відповідач надав суд відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що для здійснення контролю суб`єкт господарювання подає контролюючому органу копію платіжного доручення із відміткою банку про сплату, водночас, товариством з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» не було своєчасно сплачено черговий платіж за ліцензію на право зберігання пального та не надано копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату, як передбачено вимогами Закону № 481/95-ВР. Таким чином, враховуючи несплату позивачем чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензії, а саме не подання до органу виконавчої влади платіжного доручення з відміткою банку про сплату платежу за ліцензію, відповідачем прийнято розпорядження від 24.09.2021 № 282-о про анулювання ліцензії на право зберігання пального.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачем наголошено, що витяг з розпорядження, який був направлений на податкову адресу позивача містить описку в даті прийняття, а для приведення даних у відповідність, правильною датою витягу слід вважати дату прийняття розпорядження ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.09.2021 № 282-о, - 24.09.2021.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що для органу ДПС України під час вирішенні питання можливості здійснення суб`єктом господарювання ліцензованої господарської діяльності (з метою призупинення анулювання чи поновлення) має значення лише факт зарахування/не зарахування відповідного чергового платежу до місцевого бюджету за ліцензію, а не отримання платіжного доручення в силу частини 4 статті 16 Закону № 481/95-ВР, про що вказується у відзиві відповідача.

Також позивач наголосив, що враховуючи викладені обставини та виходячи з презумпції правомірності рішення, ненадання позивачем до контролюючого органу копії платіжного доручення про сплату річної плати за ліцензію з відміткою банку про її сплату не є достатньою та окремою правовою підставою для висновку даного органу про несплату річної плати за ліцензію, а відтак і не є підставою для застосування до позивача відповідальності у вигляді анулювання дії ліцензії, оскільки анулювання ліцензії здійснюється лише у випадку не зарахування відповідного чергового платежу до місцевого бюджету (несплати річної плати) позивачем.

Також, позивач звертає увагу суду й на те, що в розумінні основних засад податкового законодавства України, в тому числі Закону № 481/95-ВР, під несплатою річної плати за ліцензію слід розуміти бездіяльність суб`єкта господарювання (умисна або з необережності), яка полягає у не здійсненні ним дій (поведінці) із перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу, не зважаючи до або після часу виявлення заборгованості.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем при здійсненні контролю за сплатою річної плати за ліцензії на право зберігання пального допущено надмірний формалізм, оскільки дії щодо телефонного повідомлення, зарахування відповідного чергового платежу до місцевого бюджету та правова невизначеність процесу поновлення дії ліцензії, достатньо очевидно дають змогу оцінити добросовісність поведінки та наміри поновлення призупиненої ліцензії.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, товариство з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» є суб`єктами господарювання, основними видом економічної діяльності якого є неспеціалізована оптова торгівля.

Крім того, товариство спеціалізується на виконанні робіт, наданні послуг та реалізації товарів в основному для підприємств гірничодобувної та хімічної промисловості, а саме: гірничі роботи; оренда спеціалізованої техніки; послуги спеціалізованої техніки; обслуговування спеціалізованої техніки.

08.07.2020 позивач отримав ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2002071 із строком дії до 08.07.2025 (далі ліцензія).

Розпорядженнями Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 08.07.2021 № 192-0 та від 21.07.2021 № 212-о було прийнято рішення про призупинення ліцензії позивача, що було пов`язано з несвоєчасною сплатою чергового платежу за ліцензії суб`єктом господарювання.

В подальшому розпорядженням від 24.09.2021 № 282-о було анульовано ліцензію товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2002071, у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензією протягом 30 днів з моменту призупинення дії ліцензії.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» не погоджуючись з розпорядженням відповідача про анулювання ліцензії № 2002071, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання, зокрема, оптової торгівлі пальним, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом, в тому числі пального на території України, визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (надалі - Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», із змінами).

Порядок здійснення імпорту, експорту, оптової та роздрібної торгівлі пальним, його зберігання визначено статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» встановлено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Наведеною статтею також встановлена річна плата за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780,00 грн.

За приписами частини 8 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (частина 9 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»).

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.

Відповідно до частини 49 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» встановлено, що дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету .

Згідно частини 50 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначено, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема, несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Статтею 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України

Контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 (надалі - Положення № 227), основними завданнями Державної податкової служби України є: реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Підпунктом 27 пункту 4 Положення № 227 передбачено, що Державна податкова служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом.

Відповідно до пункту 7 Положення № 227 Державна податкова служба України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Таким чином, органом, який видає ліцензії на право оптової торгівлі пальним та відповідно й здійснює контроль за дотриманням норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», в тому числі й щодо сплати річної плати за ліцензію, є Державна податкова служба України та її територіальні органи.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було прийнято оскаржуване рішення про анулювання ліцензії позивача на право зберігання пального на підставі вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: несплата чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензій.

З матеріалів справи також вбачається, що вперше ліцензію позивачеві було призупинено розпорядженням від 07.07.2021 № 192-о, яке було отримано позивачем 12.07.2021 та вдруге розпорядженням від 21.07.2021 № 212-о, яке було отримано позивачем 22.07.2021.

Відповідно до вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема, несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення від 16.07.2021 № 707 товариством з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» було сплачено 780,00 грн, на рахунок ГУ ДПС у Дніпропетровській області з призначенням платежу: плата за ліцензію на право зберігання пального.

Надаючи суду відзив на позовну заяву, відповідачем також долучено до свого відзиву вказану ліцензію, при цьому, зі змісту відзиву вбачається, що відповідач власне не заперечує факт сплати позивачем платежу в розмірі 780,00 грн за ліцензію на право зберігання пального, а наголошує на тому, що позивачем не було надано контролюючому органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату відповідного платежу.

Оцінюючи наведені твердження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як підставу для анулювання ліцензії позивачеві, суд зауважує, що наведені вище правові норми Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» пов`язують настання наслідків у вигляді зупинення дії ліцензії та її анулювання саме з несплатою відповідних платежів за ліцензію, а не за ненадання квитанції до контролюючого органу.

При цьому, дія ліцензії поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що 16.07.2021 позивачем було проведено оплату за ліцензію на право зберігання пального в розмірі 780,00 грн, водночас, ненадання такої квитанції до контролюючого органу, як певний етап контролю сплати платежів, на переконання суду не може бути підставою для анулювання ліцензії, адже Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» пов`язує таке анулювання виключно з несплатою платежів та не передбачає відповідальності у вигляді анулювання ліцензії за ненадання доказів такої сплати.

Тобто, враховуючи, що позивачем фактично було виконано обов`язок щодо сплати річного платежу в розмірі 780,00 грн, встановлений статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», у відповідача були відсутні підстави для анулювання товариству з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» ліцензії на право зберігання пального на підставі абзацу 3 частини 50 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (у разі несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії).

Суд вважає обґрунтованими та погоджується з доводами позивача відносно того, що в розумінні основних засад податкового законодавства України, в тому числі і Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», під несплатою річної плати за ліцензію слід розуміти бездіяльність суб`єкта господарювання (умисна або з необережності), яка полягає у нездійсненні ним дій (поведінці) із перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу/

Водночас, позивачем відповідні дії було вчинено та сплачено обов`язковий річний платіж за ліцензію в розмірі 780,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

За таких обставин, суд вважає, що у відповідача не було достатніх, обґрунтованих та законних підстав для прийняття оскаржуваного розпорядження № 282-о, яким анульовано ліцензію товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс», натомість, відповідач діяв із допущенням надмірного формалізму, залишивши поза увагою обставини щодо фактичної сплати позивачем оплати за ліцензію в розмірі 780,00 грн та керуючись при прийнятті оскаржуваного рішення виключно обставинами щодо ненадання квитанції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження № 282-о прийнято не обґрунтовано, не на підставі наданих відповідачеві повноважень, а отже в супереч статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з цим, суд зауважує, що матеріали справи свідчать, що оскаржуване розпорядження № 282-о було прийнято 24.09.2021, що підтверджується копією оскаржуваного розпорядження, долученою відповідачем до відзиву.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що з копії оскаржуваного рішення вбачається, що воно прийнято 24.09.2021, суд з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування розпорядження Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 24.09.2021 року № 282-о про анулювання ліцензії товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» від 08.07.2020 № 2002071 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 26.10.2021 № 1156, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн., відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2 270,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись вимогами статями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 24.09.2021 року № 282-о про анулювання ліцензії товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» від 08.07.2020 № 2002071 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» (адреса: 03113, місто Київ, вулиця Полковника Шутова, будинок 9-А, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (адреса: 49005, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 17-А, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова