Справа № 460/16740/22
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2022 року м. Рівне №460/16740/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу позивача при призначенні пенсії за віком починаючи із 07 жовтня 2020 року періоду навчання з 01.09.1983 до 01.07.1984 та не встановлення підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної з 07 жовтня 2020 року позивачу пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу період навчання з 01.09.1983 до 01.07.1984 та встановивши підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи із 07 жовтня 2020 року. На виконання ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі №460/8871/20 про встановлення судового контролю відповідач додатково включив до страхового стажу позивача окремі періоди його роботи та перебування на обліку як отримувача допомоги по безробіттю.

Позивач повідомив, що на його запит про доступ до публічної інформації щодо результату виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20 та ухвали від 03.02.2022 у справі №460/8871/20, відповідач повідомив, що до його загального страхового стажу не зараховано період навчання у вищому навчальному закладі із 01.09.1983 по 01.07.1984 та не призначено підвищення до пенсії як непрацюючому потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, який проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення) підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Вважаючи протиправною таку поведінку відповідача, позивач звернувся до суду із позовною заявою з проханням захистити його порушені права.

Ухвалою суду від 27.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзив на позовну заяву відповідачем не подано, а відтак відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до вимог ч.3 ст.263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, зареєстрований та проживає селі Кричильськ Сарненського району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належить до зони гарантованого добровільного відселення, є непрацюючим пенсіонером.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладену у листі від 04.11.2020 №1700-9301-8/34450 у призначенні ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 07 жовтня 2020 року.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні для обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 заробітної плати на підставі довідок: від 29.05.2018 №08-08-412, виданої Відділом освіти, молоді та спору Сарненської районної державної адміністрації; від 14.10.2009 №262, 263, виданих Третім шахтопрохідницьким будівельним управлінням ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка»; від 29.08.2019 №02/413, виданої ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 07 жовтня 2020 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до спеціального стажу роботи за Списком №1 період роботи з 01.11.1989 по 14.07.1997.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області обчислити та виплатити починаючи із 07 жовтня 2020 року пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати на підставі довідок: від 29.05.2018 №08-08-412, виданої Відділом освіти, молоді та спору Сарненської районної державної адміністрації; від 14.10.2009 №262, 263, виданих Третім шахтопрохідницьким будівельним управлінням ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка»; від 29.08.2019 №02/413, виданої ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка».

Листом відповідача від 29.09.2021 №1700-0304-8/40246 ОСОБА_1 повідомлено про результат виконання Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20, із зазначенням, що окремі періоди роботи та трудової діяльності не зараховані до загального страхового стажу позивача.

За результатом розгляду поданої позивачем 16.11.2021 заяви про встановлення судового контролю у порядку, встановленому ст. 382 КАС України, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі №460/8871/20 встановлено тривале не виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20 та необхідність зобов`язання Пенсійного органу подати у визначений строк звіт про виконання цього рішення суду.

Листом відповідача від 12.04.2022 №1700-0304-8/15866 ОСОБА_1 повідомлено про результат виконання ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі №460/8871/20 про встановлення судового контролю, вказавши, що до страхового стажу Пенсійним органом додатково зараховано окремі періоди роботи та отримання допомоги по безробіттю. У листі також зазначено на відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання а також не встановлення підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання та не нарахування і не виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правомірності поведінки відповідача щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду навчання позивача у вищому навчальному закладі, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), час навчання у вищих навчальних, професійних навчальновиховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Дипломом Серії УВ №766684 від 01.07.1990, виданим Тернопільським державним педагогічним інститутом ім. Я. О. Галана, підтверджується, що ОСОБА_1 у 1983 році вступив, і в 1990 році закінчив цей вищий навчальний заклад. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 01.07.1990 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію учителя фізичної культури.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20 встановлено, що (абз. 10 звороту аркушу 8 рішення): «Зазначене в сукупності та відповідно до положень Порядку №637 підтверджує страховий стаж роботи позивача, який складається із періодів, що не суперечать (не накладаються) один одному: З 01.09.1983 по 01.07.1984 ОСОБА_1 навчався у Тернопільському державному педагогічному інституті ім. Я. О. Галана. Таким чином, суд вважає необґрунтованими та безпідставними висновки відповідача щодо відсутності підстав для зарахування періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1983 по 01.07.1984 (10 місяців та 1 день) в Тернопільському державному педагогічному інституті ім. Я.О. Галана до його загального страхового стажу».

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини встановлені вказаними вище судовими рішеннями не потребують доказування при вирішення судом даної справи.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що до загального страхового стажу позивача з дня призначення йому пенсії за віком на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20 відповідач зобов`язаний був зарахувати період навчання на денній формі навчання з 01.09.1983 по 01.07.1984 (10 місяців та 1 день) в Тернопільському державному педагогічному інституті ім. Я.О. Галана, а тому, його бездіяльність в цій частині є протиправною.

Оцінюючи правомірність бездіяльності відповідача щодо не встановлення та не виплати позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат, суд виходить із наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ» (далі - Закон №796-ХІІ), який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так: 1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

2. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

3. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII (далі - Закон №76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04 лютого 2016 року прийнято Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №987-VIII, який згідно з розділом ІІ Прикінцеві положення набрав чинності з 01 січня 2016 року і яким включено до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту: Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому, в Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону № 796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом № 76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796-ХІІ вказане Рішення не містить.

Таким чином, з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ, яка була чинною до 01 січня 2015 року (тобто в редакції від 09.07.2007). Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом № 987-VIII.

Стаття 39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018 вказав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст.16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи ст.3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон №76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої ст.3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Сукупність наведених норм дає підстави для висновку, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Вирішуючи питання про розмір підвищення, суд керується тим, що відповідно до статті 63 Закону №796-ХІІ фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України (далі - БК України).

Відповідно до ч.1 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин (далі - Закон № 79-VIII), пунктом 63 якого розділ VI Прикінцеві та перехідні положення БК України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210), та доручено ПФУ забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 зазначено, що Конституційний Суд України у Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, крім іншого, вирішив:

- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України;

- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 БК України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

У постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 не надає права Кабінету Міністрів України зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, а Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.

Із 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону №796 у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом України від 04 лютого 2016 року №987-VIII Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №987-VIII) (а саме: у редакції від 09.07.2007).

Як свідчать матеріали справи, позивач є непрацюючим пенсіонером, має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та проживає у населеному пункті, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 та статті 39 Закону №796, позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як встановлено ст.39 Закону №796-ХІІ. Таким чином, відповідач, не нараховуючи та не виплачуючи позивачу таке підвищення з 07.10.2020, допустив протиправну бездіяльність.

При цьому, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем процесуального строку звернення до суду, суд враховує, що пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи призначена ОСОБА_1 з 07.10.2020 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021.

Сторони визнали, що виплата пенсії на виконання вказаного рішення була розпочата з серпня 2021 року із нарахуванням та виплатою позивачу заборгованості за період з жовтня 2020 року.

В ході судового контролю за виконанням рішення, що набрало законної сили, та за результатом розгляду відповідної заяви ОСОБА_1 від 16.11.2021, Рівненським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу від 03.02.2022 у справі №460/8871/20, якою встановлено триваюче невиконання Пенсійним органом рішення суду та строк для подання звіту про результат виконання рішення.

На виконання вказаної ухвали від 03.02.2022 у справі №460/8871/20 страховий стаж ОСОБА_1 з 01.05.2022 переглянутий та приведений у відповідність шляхом додаткового зарахування періодів роботи та перебування на обліку як особи, що отримувала допомогу по безробіттю, про що звітом повідомлений Рівненський окружний адміністративний суд, а листом - позивач.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про порушення прав та інтересів позивача, які слугували йому підставою звернення до суду із позовною заявою у даній справі, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 листом від 12.04.2022 №1700-0304-8/15866.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 7 лютого 2019 року у справі №295/6531/17 та від 27 січня 2021 року у справі №554/8932/16-а.

Виходячи із викладеного, та враховуючи тривале виконання відповідачем рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №460/8871/20, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021, та вжиття позивачем дій з метою судового контролю за виконанням цього рішення, строк звернення із позовною заявою у даній справі ОСОБА_1 не пропущений.

З огляду на наведене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту - шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком починаючи із 07 жовтня 2020 року періоду навчання з 01.09.1983 до 01.07.1984 та не встановлення йому підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Окрім цього, суд вважає, що відновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду, з метою унеможливлення його повторного звернення до суду, слід здійснити у спосіб зобов`язання відповідача перерахувати призначену позивачу з 07 жовтня 2020 року пенсію за віком, зарахувавши до його страхового стажу період навчання з 01.09.1983 до 01.07.1984 та встановивши з цієї дати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності його поведінки у спірних правовідносинах, натомість позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, сплачений за подання цього позову судовий збір слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком починаючи із 07 жовтня 2020 року періоду навчання з 01.09.1983 до 01.07.1984 та не встановлення підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок призначеної з 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу період навчання з 01.09.1983 до 01.07.1984 та встановивши підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 серпня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя У.М. Нор