Справа № 580/6964/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6964/21 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Cелянського (фермерського) господарства "Вершина" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом Cелянського (фермерського) господарства "Вершина" до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Селянське (фермерське) господарство "Вершина" (надалі - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 13.07.2021 №282366 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що санкція спірного рішення передбачає застосування штрафу за рух автомобільними дорогами з перевищенням вагових параметрів без відповідного дозволу. Однак, нормами чинного законодавства встановлено заборону перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів. Оскільки у спірному випадку здійснювалось перевезення сипучого вантажу пшениці, який є подільним вантажем, що виключає отримання дозволу, тому застосування до позивача штрафу за його відсутність є необґрунтованою.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінки факту перевезення сипучого вантажу, оскільки вказаний вантаж має відповідні особливості. На думку апелянта, зважування сипучого вантажу під час руху не може дати достовірних висновків, так як такий вантаж може переміщуватись по всіх осях транспорту. Апелянт звертає увагу на те, що на даний час відсутні вимоги щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним сипучим видом вантажу, та відповідно неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів при зважуванні сипучого вантажу. З огляду на вказане, неможливо вважати достовірними дані вимірювання, з огляду на що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. З огляду на викладені у відзиві обставини, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що посадовою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 30.05.2021 о 23 год. 24 хв. на а/д Н-05 Київ-Одеса 452 км + 811 м здійснено перевірку транспортного засобу позивача марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій позивача ОСОБА_1 . Результат перевірки оформлено актом від 30.05.2021 №281938.

Вказаною перевіркою встановлено перевищення встановлених законодавством вагових норм від 5% до 10% встановлених вагових параметрів транспортного засобу позивача під час здійснення позивачем перевезення вантажу, зокрема, 7,86%.

Також складено довідку від 30.05.2021 №0068536 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт від 30.05.2021 №0065656 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано перевищення нормативно допустимого вагового параметру на строєну вісь транспортного засобу - 23,73 т при допустимій 22 т.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки прийняло спірну постанову від 13.07.2021 №282366 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500 грн.

Незгода позивача із прийнятою постановою зумовила його звернення до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції беручи до уваги встановлені в ході розгляду даної справи обставини порушення позивачем ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем на підставі, у межах та спосіб передбачений законом, а доводи не своєчасного отримання повідомлення про розгляд справи не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (надалі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пункту 16 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Пунктом 20 Порядку №1567 встановлено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно пунктів 21, 22 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (надалі - Порядок №879).

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно пунктів 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до пунктів 15-18, 20 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

За результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Згідно частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідно до стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

В той же час, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано повноваження Укртрансбезпеки, зокрема в особі її територіальних органів, здійснювати контроль за дотриманням перевізниками нормативно-правових вимог у галузі автомобільних перевезень шляхом здійснення контрольно-вагового вимірювання.

При цьому, законодавством визначено граничні габаритно-вагові норми загальної маси навантаження автомобілів та навантаження на їхню строєну вісь.

Судом першої інстанції встановлено, що перевіркою встановлено перевищення встановлених законодавством вагових норм від 5% до 10% встановлених вагових параметрів транспортного засобу позивача під час здійснення позивачем перевезення вантажу, зокрема, 7,86%.

Також, складено довідку від 30.05.2021 року №0068536 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт від 30.05.2021 року №0065656 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зафіксовано перевищення нормативно допустимого вагового параметру на строєну вісь транспортного засобу - 23,73 т при допустимій 22 т.

На підставі п. 6 Порядку №422, в зв`язку із виявленням під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, відповідачем було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0065656 від 30 травня 2021 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Колегія суддів звертає увагу, що контрольно-вагове вимірювання, за результатами якого відповідачем було складено довідку та акт, було проведено на підставі направлення на перевірку від 24 травня 2021 року №026-483.

Таким чином, результати такої перевірки задокументовані контролюючим органом у відповідному акті перевірки від 30 травня 2021 року №281938, довідці від 30 травня 2021 року №0068536, що складені в порядку та з дотриманням вимог вищенаведених нормативно-правових приписів.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом встановлено здійснення перевезення позивачем вантажу з перевищенням встановлених законодавством вагових норм на 7,86% на строєну вісь, фактична вага якої склала 23,73 тон, при дозволених 22 тон, чим порушено вимоги частини першої абзацу 14 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Слід зазначити, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

У даному випадку, посилання апелянта на те, що зважування відбувалось у русі автотранспорту тричі поспіль і кожного разу різниця у вазі була іншою, що вказує на неможливість встановлення дійсного показника навантаження на осі у зв`язку із перевезенням саме подільного вантажу, колегія суддів оцінює критично, так як автомобіль на ваги (під час зважування) заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, відтак така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду №803/1540/16 від 24.07.2019 року та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Твердження апелянта про те, що ним перевозився сипучий вантаж, у зв`язку із чим необхідно брати лише фактичну повну його масу, без врахування осьового навантаження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, який встановлює спеціальні правила для руху транспортних засобів та їх составів у разі, зокрема, навантаження на одиночну вісь - 11 т. не передбачає виключень в залежності від характеру вантажу.

Натомість, отримання дозволу на перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, в разі перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством більше п`яти відсотків є законодавчо встановленим обов`язком перевізника в силу положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, положення вказаного Закону не містять вийнятків до подільних вантажів.

Враховуючи підтвердження факту перевищення допустимої ваги вантажного автомобіля за відсутності дозволу на перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, відповідач мав повноваження для винесення адміністративно - господарського штрафу за порушення законодавства, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону №2344-III.

Як вже зазначалось, згідно пункту 4 абзацу 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, допускається перевищення вагових параметрів на визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2%.

На переконання суду, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.

Оскільки за результатами габаритно-вагового контролю (зважування) транспортного засобу з вантажем встановлено перевищення дозволеного навантаження на строєну вісь на 7,86%, що перевищило допустиму похибку у 2%, передбачену для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом подільного (сипучого) вантажу у вантажній платформі (причепі) під час руху транспортного засобу.

Твердження позивача про відсутність Методики зважування транспортного засобу для підтвердження неможливості встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним вантажем (сипучим, подільним), колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Так, у силу пп.2 п.2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 19 Порядку №879 (у редакції, на момент прийняття такого Порядку) закріплювалось, що регламент проведення вимірювання і зважування та технічні параметри вимірювального і зважувального обладнання визначаються Укравтодором згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

У подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №671 «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» виключено пункт 19 Порядку №879.

З огляду на виключення п.19 Порядку №879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не розцінюється судом як наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене за своєю суттю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 02.08.2018 року по справі №820/1420/17, від 21.09.2018 року по справі №804/5296/17.

До того ж, судом першої інстанції вірно враховано висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 03.07.2019 року по справі №819/1381/16, згідно яких, відсутність методики, затвердженої Мінекономрозвитку, не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, у зв`язку з чим відповідні посилання позивача не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного розрахунку.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції необґрунтовано взято позиції Верховного Суду, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи висновки Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Cелянського (фермерського) господарства "Вершина" залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан