Справа № 640/37887/21
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року м. Київ № 640/37887/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірія Р.О., за участю секретаря судового засідання Пономаренко К.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ; Головного територіального управління юстиції у м. Києві; Державної казначейської служби України; Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва; Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича; Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Компанець Руслана Вікторовича

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

прийняв до уваги наступне:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України, старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича, головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Компанець Руслана Вікторовича, в якому просить:

- визнати незаконними дії Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича щодо стягнення з ОСОБА_1 по Постанові від 14.01.2019 року (по виконавчому провадженню №51119704 за виконавчим листом від 16.02.2015 року №2/759/3459, виданим Святошинським районним судом міста Києва) виконавчого збору в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп.).

- визнати незаконними дії Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Компанець Руслана Вікторовича щодо стягнення з ОСОБА_1 по Постанові від 14.01.2019 року (по виконавчому провадженню №51119704 за виконавчим листом від 16.02.2015 року №2/759/3459, виданим Святошинським районним судом міста Києва) виконавчого збору в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп).

- відшкодувати шкоду, заподіяну ОСОБА_1 незаконними діями посадових осіб органу державної влади в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп).

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заподіяну шкоду в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп.) шляхом списання коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі 640/32013/20 набрало законної сили 23.06.2021 року, даним рішенням скасовано постанову Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Домбровського Романа Анатолійовича щодо винесення Постанови від 14.01.2019 ВП 51119704. Позивач вважає дії державного виконавця протиправними, щодо стягнення коштів по виконавчому провадженню №51119704.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до розгляду по суті на 10.02.2022 о 15:00 год.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, у судове засідання не прибув.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14.01.2019 року Старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровським Романом Анатолійовичем було винесено Постанову від 14.01.2019 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 (по виконавчому провадженню №51119704 за виконавчим листом від 16.02.2015 року № 2/759/3459, виданим Святошинським районним судом міста Києва), у розмірі - 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 72 коп.).

ОСОБА_1 оскаржив Постанову від 14.01.2019 ВП №№51119704 до Окружного адміністративного суду міста Києва.

26 лютого 2021 року по справі № 640/32013/20 Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято Рішення, яким:

1. Визнано протиправними дії Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича щодо винесення Постанови від 14.01.2019 року у ВП 51119704.

2. Скасовано Постанову Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича від 14.01.2019 року ВП 51119704.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 640/32013/20 від 26 лютого 2021 року оскаржене не було та набрало законної сили - 29.03.2021 року.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.01.2022 №2600-0504-8/6321 починаючи з квітня 2019 року по липень 2021 року згідно ВП 58172441 від 07.02.2019 року Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ м. Київ, з пенсії ОСОБА_1 проводилися стягнення боргу в розмірі 92793 грн 20 коп. Заборгованість в сумі 92793 грн 20 коп. була стягнута з пенсії ОСОБА_1 та перерахована на рахунок Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ м, Київ, який зазначено в постанові.

Станом на 01.04.2019 стягнення з пенсії було припинено на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження Святошинського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 23.06.2021 року.

Відповідно до таблиці яка відображена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.01.2022 №2600-0504-8/6321 стягнення коштів з пенсійного рахунку відбувалося з 2019 року до 2021.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушені, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно норм статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень частини другої статті 18 Закону "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Тобто, з наведеного слідує, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом "Про виконавче провадження" № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, виконавче провадження підлягає закінченню.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Як передбачено частинами першою, другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір визначається частиною першою цієї ж статті Закону як збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частинами першою, четвертою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 /тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин/ витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Отже підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є:

1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню;

2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, процедура, яка б передбачала повернення коштів у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», вказаними вище нормами прямо не передбачена.

Однак, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (заголовок вказаного Порядку на час розгляду справи змінено згідно з наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 на «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій») /далі по тексту - Порядок №787, у редакції на час виникнення спірних правовідносин/.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 787, він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, відповідно до пункту 3 Порядку № 787 /у редакції на час виникнення спірних правовідносин/, здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані заяві платника.

Вказаний абзац пункту 3 Порядку № 787 зазнав змін і наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 викладений у новій редакції, яка визначає, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 787 у чинній редакції, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Враховуючи той факт, що Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 640/32013/20 від 26 лютого 2021 року яким скасовано Постанову № 51119704 про стягнення виконавчого збору, оскаржене не було та набрало законної сили - 29.03.2021 року, а отже помилково стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами чітко визначено механізм повернення коштів помилково або надміру сплачених до бюджету.

Суд зазначає, що для повернення сплаченого виконавчого збору, позивачеві необхідно звернутися до відповідача із заявою щодо надання відповідного подання до органу державного казначейства.

Станом на час розгляду даної справи, позивачем не надано доказів звернення у законодавчо встановлений спосіб щодо повернення йому помилково перерахованої суми виконавчого збору до бюджету, як і відмови або бездіяльності уповноваженого органу щодо розгляду даного питання.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат, у даному випадку, відсутні.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій