Справа № 640/26566/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року м. Київ № 640/26566/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до Міністерства юстиції України
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 з позовом до Міністерства юстиції України та просить суд:

- визнати протиправним ненадання Міністерством юстиції України відомостей щодо наявної інформації у Державному реєстрі актів цивільного стану за зверненням ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Міністерство юстиції України невідкладно здійснити перевірку наявної інформації щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та повідомити ОСОБА_2 про спектр наявної інформації.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем протиправно відмолено йому у наданні витягу з Державного реєстру атів цивільного стану громадян стосовно відомостей про нього та про його родичів.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, Мін`юст посилаючись Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064 стверджує, що позивач неодноразово повідомлявся про порядок отримання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та доводилось до відома, що отримання таких відомостей можливе за умови пред`явлення паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20.08.2021 позивачем подано електронне звернення до Міністерства юстиції України, у якому просив здійснити перевірку наявності інформації щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та повідомити про спектр наявної інформації.

Листом від 20.09.2021 №81859/Р-25803/19.4.1, за наслідком розгляду звернень ОСОБА_2 від 20.08.2021 (вх. Р-25803 від 20.08.2021, №Р-25888 від 23.08.2021), а також отримане від Урядового контактного центру (вх. Р-25809 від 20.08.2021) повідомлено останнього про інформування його про можливість отримання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр) стосовно відомостей про себе та про своїх родичів за умови пред`явлення паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки (лист від 04.08.2020 №34484/565-2-20/19.4.1).

Також у вказаному листі Мін`юст вказує, що листом від 12.03.2021 за №10723/126-2-21/19.4.1 позивача повідомлено про передачу відділами державної реєстрації актів цивільного стану книг державної реєстрації актів цивільного стану, метричних книг на постійне зберігання до державного архіву після закінчення сімдесяти п`яти років їх зберігання у цих відділах та про можливість звернення з порушеного питання до архівних установ.

ОСОБА_2 вважає, що відповідачем порушеного його права та охоронювані законом інтереси, з огляду на що останній звернувся до суду з метою їх захисту та відновлення.

Надаючи оцінку спірним правовідносин суд вказує про наступне.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Статтею 1 Закону № 393/96-ВР регламентовано, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 2 Закону № 393/96-ВР законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч. 3 ст. 3 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до статті 4 Закону № 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 7 Закону № 393/96-ВР, визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

У відповідності до статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Поряд з цим, статтею 18 Закону № 393/96-ВР регламентовано права громадянина при розгляді звернення чи скарги.

Так, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У свою чергу, статтею 19 Закону № 393/96-ВР регламентує обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР).

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення громадянина України має бути розглянуто органами державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, про результати розгляду якої останні мають повідомити заявника із дотриманням строків встановлених статтею 20 Закону № 393/96-ВР.

Як вже було вказано судом вище, позивач звернувся до відповідача із зверненням, у якому просив здійснити перевірку наявності інформації щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та повідомити про спектр наявної інформації.

Листом від 20.09.2021 №81859/Р-25803/19.4.1, за наслідком розгляду звернень ОСОБА_2 від 20.08.2021 (вх. Р-25803 від 20.08.2021, №Р-25888 від 23.08.2021), а також отриманого від Урядового контактного центру (вх. Р-25809 від 20.08.2021) повідомлено позивача про інформування його про можливість отримання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр) стосовно відомостей про себе та про своїх родичів за умови пред`явлення паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки (лист від 04.08.2020 №34484/565-2-20/19.4.1).

Також у вказаному листі Мін`юст вказує, що листом від 12.03.2021 за №10723/126-2-21/19.4.1 позивача повідомлено про передачу відділами державної реєстрації актів цивільного стану книг державної реєстрації актів цивільного стану, метричних книг на постійне зберігання до державного архіву після закінчення сімдесяти п`яти років їх зберігання у цих відділах та про можливість звернення з порушеного питання до архівних установ.

Надаючи оцінку наявності/відсутності порушеного права позивача суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI), який регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 1 Закону № 2398-VI).

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Закону № 2398-VI актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 2398-VI органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

У відповідності до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затверджене Постановою Кабінету міністрів України від 02.07.2014 №228 (далі - Положення) Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Отже, Міністерство юстиції України є органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону № 2398-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану забезпечує створення, ведення та функціонування Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

У той же час, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження (ч. 1 ст. 5 Закону № 2398-VI).

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 2398-VI актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках.

Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Зразки актових записів цивільного стану затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частинами 1-5 статті 11 Закону № 2398-VI Державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.

Державний реєстр актів цивільного стану громадян ведеться відділами державної реєстрації актів цивільного стану.

Держателем Державного реєстру актів цивільного стану громадян є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану.

Адміністратором Державного реєстру актів цивільного стану громадян є державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України.

Адміністратор Державного реєстру актів цивільного стану громадян здійснює заходи із створення і супроводження програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, збереження та захисту бази даних, відповідає за його функціонування, надає безоплатний доступ до нього відділам державної реєстрації актів цивільного стану, забезпечує реєстрацію такого доступу та збереження відомостей про кожний доступ.

Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян установлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що відповідач є держателем Державного реєстру актів цивільного стану громадян, порядок ведення якого установлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відділи державної реєстрації актів цивільного стану формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064 затверджено Порядок введення Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Порядок №1064), який визначає процедуру створення та ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1064 Реєстр - єдина комп`ютерна база даних про акти цивільного стану, внесені до них зміни і доповнення, видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та витягів з Реєстру; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, яке здійснює заходи із створення і супроводження програмного забезпечення Реєстру, збереження та захисту бази даних Реєстру, відповідає за його функціонування, надає реєстраторам, а також у випадку, передбаченому законом, посадовим особам органів державної влади, органів місцевого самоврядування, нотаріусам доступ до нього; реєстратори - відділи державної реєстрації актів цивільного стану територіальних органів Мін`юсту; витяг з Реєстру - документ, що видається фізичній чи юридичній особі реєстратором або посадовій особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування, нотаріусу шляхом безпосереднього доступу до Реєстру у випадках, передбачених законом, за затвердженими Мін`юстом формами.

Згідно із пунктами 4, 5 Порядку №1064 інформація про особу, яка міститься в Реєстрі, конфіденційна.

Особа має право звернутися за витягом з Реєстру незалежно від місця її проживання та місця державної реєстрації акту цивільного стану.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1064 фізична особа по досягненні 16-річного віку має право на отримання витягу з Реєстру стосовно відомостей про себе та про своїх родичів за умови пред`явлення паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки.

Аналізуючи наведене суд приходить до наступних висновків.

По-перше, актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

По-друге, інформація про особу, яка міститься в Реєстрі, конфіденційна.

По-третє, фізична особа по досягненні 16-річного віку має право на отримання витягу з Реєстру стосовно відомостей про себе та про своїх родичів, проте реалізація такого права пов`язана із наданням нею (пред`явлення) паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки.

В четверте, реєстратори - це відділи державної реєстрації актів цивільного стану територіальних органів Мін`юсту.

Суд аналізуючи матеріали справи вказує, що відповідач неодноразово повідомляв позивача про порядок отримання інформації з Реєстру.

У той же час, нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини вказують на те, що Мін`юст є держателем Реєстру, однак надання інформації, яка міститься в ньому здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану територіальних органів Мін`юсту, за умови дотримання особою вимог Порядку №1064 в частині надання відповідної інформації.

Суд вказує, що у відповіді відповідача на звернення позивача йому роз`яснено вказані обставини.

Суд відмічає, що при наданні відповіді (ей) на неодноразові звернення ОСОБА_2 відповідачем не враховано положення частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР, у відповідності до якої якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Отже, звідси слідує, що Міністерство юстиції України не дотримано вимоги положень частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР, адже не направлено звернення позивача за належністю із відповідним роз`ясненням (повідомленням) останнього про вказані обставини.

Суд, враховуючи зміст відповідей Мін`юсту вважає, що в межах спірних правовідносин відсутні протиправні дії щодо ненадання відповідачем відомостей щодо наявної інформації у Державному реєстрі актів цивільного стану за зверненням ОСОБА_2 , оскільки по-перше, позивачем не дотримано вимоги Порядку №1064, а по-друге така інформація має бути надана відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що безпосередньо доведено до відома заявника (позивача).

Отже, за висновком суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, що зумовлює відсутність підстав для зобов`язання вчинити відповідача такі дії, з огляду на похідний характер позовних вимог в цій частині.

Між тим, суд вважає за доцільне вказати, що в ході розгляду справи встановлено порушення відповідачем частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи всі обставини справи суд вважає, що вихід за межі позовних вимог не забезпечить належний та ефективний захист порушеного права позивача, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем не дотримано вимоги Порядку №1064 для отримання запитуваної інформації (відомостей).

Таким чином, на переконання суду, в даному випадку відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог.

Суд роз`яснює ОСОБА_2 , що для реалізації свого права на отримання інформації із Реєстру останньому необхідно подати до відділу реєстрації актів цивільного стану відповідну заяву згідно із пунктом 15 Порядку №1064 із обов`язковим дотриманням вимоги, які встановлені пунктом 13 Порядку №1064.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладен, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріли справи не містять в собі доказів понесення відповідачем судових витрат пов`язаних із залученням свідків чи проведення судової експерти, з урахуванням чого відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-73, 77-78, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, б. 13, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева