Справа № 160/6347/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2022 року Справа № 160/6347/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду Укрїни в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
03.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії незаконними та протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи, які вказані в трудовій книжці у розмірі 7 років 1 місяця 18 днів (з 17.09.1990 року - 14.11.1991 року, з 14.11.1991 року - 05.11.1997 року) та період діяльності як ФОП у розмірі 2 років (з 01.01.2015 року - 31.12.2016 року) та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує наступне. 13.09.2019 року позивачем отримано лист про відмову у призначенні пенсії. Період роботи з 17.09.1990 року по 14.11.1991 року не зарахований, бо запис про звільнення незавірений печаткою підприємства, з 14.11.1991 року по 05.11.1997 року запис про звільнення завірений печаткою, в якій вказане інше підприємство №525. Крім того, не враховано період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року як ФОП без надання пояснень про причини такого неврахування.
Ухвалою від 09.05.2022 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6347/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
07.07.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача з проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Засобами електронного зв`язку представником пенсійного органу подано відзив на позовну заяву із запереченням підстав її задоволення, зважаючи на її необгрунтованість.
21.07.2022 року позивачем надані письмові пояснення з додатковими доказами для підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.
24.07.08.2022 року представником відповідача надано докази на виконання ухвали від 08.07.2022 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Рішенням від 13.09.2019 року №39 позивачу відмовлено у призначенні пенсії так як не зараховано до страхового стажу наступні періоди трудової книжки:

- з 17.09.1990 року по 14.11.1991 року запис про звільнення не завірений печаткою підприємства;

- 14.11.1991 по 05.11.1997 року запис про звільнення завірений печаткою, в якій читається інше підприємство, та відсутні довідка про перейменування підприємства.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 :

- 17.09.1990 року прийнято на роботу бригадиром, наказ №19 від 17.09.1990року;

- 14.11.1991 року звільнений за власним бажанням, наказ №33 від 14.11.1991року;

- 14.11.1991 року прийнятий на роботу начальником ремонтно-будівельної дільниці, наказ №21 від 14.11.1991 року;

- 04.01.1993 року переведений до підприємства №525, наказ №1 від 04.01.1993 року;

- 05.11.1997 року звільнений за власним бажанням, наказ №73 від 05.11.1997 року.

Архівним управлінням Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради повідомлено листом №8/1-430 від 15.02.2022 року про неможливість надання архівної довідки про стаж роботи в «кооперативе «Зенит№», «предприятии «Элита», «предприятии 525», бо документи з кадрових питань (особового складу) вищезазначених підприємств на державне зберігання до архівного управління департаменту не надходили.

Листом від 15.04.2022 року №11338-7904/Ж-01/8-0400/22 пенсійний орган надав відповідь на звернення позивача від 25.03.2022 року та повідомив, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, у тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року зараховуються до трудового стажу ФОП на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року за бажанням особи, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, що наявні у матеріалах справи, у період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року включно відсутні відомості про внесення страхових внесків.

Позивачем до матеріалів справи також долучено квитанції про сплату ЄСВ у оскаржуваний період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року включно.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Стаття 4 Закону №1058-IV зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Підставою для незарахування періодів з 17.09.1990 року по 14.11.1991 року та з 14.11.1991 року по 05.11.1997 року слугувало таке: запис про звільнення не завірений печаткою та запис про звільнення завірений печаткою іншого підприємства без надання уточнюючих довідок.

Суд зазначає, що наявність печатки іншого підприємства у записах трудової книжки з 14.11.1991 року по 05.11.1997 року свідчить про засвідчення запису про переведення позивача на інше підприємство.

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція№ 58).

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Пунктом 2.6 Інструкції №58 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а.

Суд зазначає, що пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно до частини 1 статті 7 Закону №1058-ІV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

За результатами судового розгляду встановлено, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем, застрахованою особою, своїх прав, передбачених Законом №1058-ІV.

Відповідач, встановивши, що в записах у трудовій книжці позивача наявні записи з недоліками, що не дають підстав для здійснення перерахунку пенсії, не здійснив дій щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій, а лише запропонував позивачеві надати необхідні документи.

Доказів того, що відповідачем були здійснені запити до підприємств де працював позивач щодо підтвердження періоду роботи позивача, матеріали справи не містять.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що у разі неможливості одержання таких документів, відповідач мав установити трудовий стаж на підставі показань свідків.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 17.09.1990 року по 14.11.1991 року та з 14.11.1991 року по 05.11.1997 року.

Стосовно позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду діяльності як фізичної особи-підприємця з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року суд зазначає наступне.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, з наведеного слідує, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, з наведеного слідує, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

У матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії квитанцій за вказаний період, у призначеннях до яких вказано: «сплата єдиного внеску, ОСОБА_1 ».

Отже, відповідачем безпідставно не врахований період діяльності позивача в якості фізичної особи-підприємця з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року».

З урахуванням ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 незаконними та протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.09.1990 року по 14.11.1991 року, з 14.11.1991 року по 05.11.1997 року та період діяльності як фізичної особи-підприємця з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко