Справа № 620/5804/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 серпня 2022 року Чернігів Справа № 620/5804/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

1. визнати протиправними дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у меншому розмірі;

2. зобов`язати відповідача доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за п`ять повних років військової служби.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надав до суду клопотання про заміну найменування відповідача у справі, а саме військову частину НОМЕР_1 на Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки.

Вирішуючи вказане клопотання, суд вказує про таке.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 27.07.2021 № Д - 321/3дек «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2021 році» передбачено анулювання умовного найменування Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки «Військова частини НОМЕР_1 ».

Відповідно до п. 1 наказу начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки від 27.09.2021 № 1/од організаційний захід визначений спільною директивою Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 27.07.2021 № Д - 321/3дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Синах України в 2021 році» з 27.09.2021 в Інституті вважати виконаним.

Відповідно до п. 1 наказу начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (по стройовій частині) від 27.09.2021 №1 умовне найменування Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки «Військова частина НОМЕР_1 » анульоване.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, у зв`язку з тим, що умовне найменування «Військова частина НОМЕР_1 » анульоване, та те, що Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки є фактично правонаступником військової частини НОМЕР_1 , суд приходить до висновку про заміну первісного відповідача на Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки.

Позивачем на адресу суду надано заяву про поновлення строків, у якій вказано, що лише у лютому 2021 року з електронних ресурсів адвокатських об`єднань у мережі Інтернет позивач дізнався про те, що грошове забезпечення виплачувалось не в повному обсязі. Також на обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, що грошова допомога при звільненні є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, що в свою чергу є різновидом заробітної плати. Тож вважає, що строки позовної давності у даному спорі взагалі не повинні застосовуватись. Також позивач вказав, що звертався до відповідача із заявою про видачу недоплачених коштів, відповідно до якої відповідач листом від 29.04.2021 відмовив позивачу у задоволенні його заяви. Відтак вважає, що про порушення свого права дізнався 29.04.2021 і в межах шестимісячного строку на звернення, звернувся до суду позовом.

Надалі відповідачем подано відзив на позов, у якому представник відповідача заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що грошова допомога виплачена позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства України, а відтак підстави для її перерахунку відсутні.

Також відповідачем подано до суду заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду.

У відповіді на відзив позивач щодо строків позовної давності навів доводи, аналогічні доводам, викладеним у заяві про поновлення строків. Також позивач зазначив, що повністю підтримує заявлені позовні вимоги, додавати інші докази та доводи, крім заявлених у позовній заяві та наданій відповіді на відзив, наміру не має.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду, суд виходить з наступного.

Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частинами 1, 5 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом оскарження за даним адміністративним позовом є протиправність дій щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за п`ять повних років військової служби.

При цьому, як слідує з матеріалів справи позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав в день виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, тобто з 19.07.2017 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2017 №204. Також згідно з даним наказом позивачу визначено виплату спірної допомоги однак, з відповідним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 25.05.2021.

Із наведеного слідує, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому підстави для застосування статті 233 КЗпП відсутні.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 04.06.2020 у справі №806/1989/17 та від 11.02.2021 по справі № 240/532/20, які в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 13.01.2004 року №5, грошова допомога при звільненні не входить до складу фонду основної та додаткової заробітної плати.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 09.07.2020 у справі № 320/6659/18 та від 27.08.2020 № 804/871/16 зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. В ухвалі від 18.01.2021 у справі № 560/3993/20 Верховний Суд звернув увагу на те, що одноразова грошова допомога при звільненні, виходячи зі змісту ст. 2 Закону України "Про оплату праці", не входить до структури заробітної плати і відповідно не може вважатися додатковим видом грошового забезпечення.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону.

Таким чином, враховуючи те, що предметом оскарження в межах даної справи є, в тому числі, дії відповідача щодо невірного, на думку позивача, обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, яка хоч і не входить до складу грошового забезпечення, однак виплачується у зв`язку із звільненням особи з публічної служби, тому застосуванню підлягають саме положення ч. 5 ст.122 КАС України.

У поданих заявах про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивач фактично заперечує той факт, що звернення до суду із вказаним адміністративним позовом обмежений місячним строком та зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні, за своєю правовою природою, тотожна заробітній платі, а тому звернення до суду із вказаними позовними вимогами не обмежуються будь-яким строком. Жодного обґрунтування поважності причин пропуску саме місячного строку звернення до суду із даним позовом, вказані заяви не містять.

Також суд зауважує, що отримання позивачем листа-відповіді відповідача від 29.04.2021 №70/1/1649 не впливає на переривання установленого процесуального строку та не спростовує обізнаність позивача про можливе порушення його прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Жодних обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом позивачем не вказано, доказів на їх підтвердження суду не надано.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що наведені позивачем обставини не можуть свідчити про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду було виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, вказані у заяві підстави пропуску строку визнані судом неповажними.

Таким чином, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказане, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, суд приходить до висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 52, 122-123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали суду складено 29.08.2022.

Суддя О.В. Заяць