Справа № 640/23565/19
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року м. Київ № 640/23565/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув за правилами загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про:

- визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 29.10.2010 №1297ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 30.10.2019;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 30.10.2019;

- стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.10.2019 і до моменту фактичного поновлення на роботі;

- стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди спричиненої незаконним звільненням у розмірі 100000,00грн.

Ухвалами суду: від 04.12.2019 - відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті, призначено підготовче судове засідання; від 19.08.2020 - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому розгляді оглушувалась перерва у зв`язку з запровадженням Урядом України карантинних заходів та задоволенням клопотань позивача про відкладення розгляду справи. На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи продовжено в письмовому провадженні.

Підставами позову визначено: звільнення суперечить статтям 8, 19, 21, 22, 24, 43 Конституції України, Кодексу законів про працю України, оскільки не було попереджено про звільнення, не запропоновано вакантні посади та не застосовано правило переважного права на залишення на роботі; станом на дату прийняття оскаржуваного наказу від 29.10.2019 Генеральна прокуратура України не була ліквідовані або реорганізована, будь-яких змін в організації виробництва і праці не відбулось окрім зміни назви; оскаржуваний наказ не містить конкретних підстав звільнення.

Відповідачем подано відзив про невизнання позову. Представником відповідача зазначено, що звільнення позивача відбулось у зв`язку з неподанням заяви про переведення до Офісу Генерального прокурора та у зв`язку з цим намір пройти атестацію встановленого зразка та у встановлений строк.

Під час судового розгляду справи представник відповідача позов не визнав. Позивач участь повноважного представника в судовому розгляді не забезпечив, подав клопотання про розгляд адміністративної справи без його участі.

Дослідивши письмові докази, суд установив.

Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 від 04.06.2002 серія НОМЕР_1 наказом Генерального прокурора України від 07.12.2018 №1250ц позивача призначено на посаду прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

До відзиву додано заяву від 15.10.2019 на ім`я Генерального прокурора України про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 не заперечує проти переведення на рівнозначну посаду в Офіс генерального прокурора, з умовами та процедурами проведення атестації ознайомлений, однак не погоджується з ними, оскільки вони суперечать діючому законодавству.

Також до позову та відзиву додано заяву від 22.10.2019 на ім`я Генерального прокурора України про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 не заперечує (дає згоду) щодо переведення його на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора після створення та початку роботи. В заяві зазначено, що у зв`язку з відмовою прийняти заяву уповноваженими працівниками Генеральної прокуратури України її направлено поштовим зв`язком.

Наказом Генерального прокурора України від 29.10.2019 №1297ц згідно зі статтею 9 Закону України "Про прокуратуру", підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частин першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30.10.2019.

Генеральна прокуратура України листом від 01.11.2019 №11/1/1-2395 вих-19 повідомила позивача, що заяви від 15.10.2019 та 22.10.2019 про переведення на посаду прокурора до Офісу генерального прокурора, подані за невстановленими "Порядком проходження прокурорами атестації" формою та змістом, відхилені Генеральним прокурором.

Згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 26.12.2019 №18-1311зп середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 1707,66 грн. (71721,75 грн. / 42 робочих дні).

Не погоджуючись зі звільненням, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Розділом ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (набрав чинності 25.09.2019, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, Закон №113-IX) встановлено:

з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (пункт 6);

прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом (пункт 7);

прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації (пункт 10);

прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах і не подали у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (підпункт 1 пункту 19).

Відповідно до наведених норм прокурори, зокрема, Генеральної прокуратури України, попереджені з 25.09.2019 про можливе майбутнє звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (зі змінами), за якою прокурор звільняється з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Визначальною умовою переведення прокурора Генеральної прокуратори України в Офіс Генерального прокурора є успішне проходження атестації. При цьому підставою звільнення прокурора з посади визначено неподання у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію.

Судом установлено, що позивача звільнено з посади прокурора наказом від 29.10.2019 №1297ц згідно зі статтею 9 Закону України "Про прокуратуру" та підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX.

Як уже вказувалось, позивачем подано заяву від 15.10.2019 на ім`я Генерального прокурора України про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, в якій заявник не заперечує щодо його переведення на рівнозначну посаду в Офіс генерального прокурора з одночасною незгодою з умовами атестації.

Представником відповідача до відзиву додано копію заяви ОСОБА_1 від 15.10.2019, з якої убачається, що її зареєстровано 16.10.2022 (вх. №1441-3582 вх-19 - Департамент кадрової роботи Генеральної прокуратури України, №214808-19 - Генеральна прокуратура України).

У заяві від 22.10.2019 ім`я Генерального прокурора України, як і в попередній, позивач не заперечує про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора в зв`язку з реорганізацією Генеральної прокуратури з одночасною незгодою з умовами атестації. В заяві вказано, що вона подається засобами поштового зв`язку.

За змістом пункту 10 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX прокурор мав право подати заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, в якій повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Така заява мала бути подана в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації.

Відповідно "Порядку проходження прокурорами атестації", затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221:

атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у Додатку 2 до цього Порядку (пункт 9);

заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто (пункт 10).

Сторонами додано лист Генеральної прокуратури від 01.11.2019 №11/1/1-2395 вих-19, відповідно до якого заяви від 15.10.2019 та від 22.10.2019 (зареєстровані 16.10.2019 №214808-19, 24.10.2019 №221783-19) про переведення на посаду прокурора до Офісу Генерального прокурора, подані за невстановленими "Порядком проходження прокурорами атестації" формою та змістом, розглянуті, про що повідомлено Генерального прокурора, яким прийнято рішення про відхилення цих заяв та звільнення прокурора з посади на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Як убачається зі змісту відзиву та вказаного листа від 01.11.2019 №11/1/1-2395 вих-19 відповідачем не заперечується подання позивачем заяви від 15.10.2019 у строк, визначений "Порядком проходження прокурорами атестації" та розгляд заяв від 15.10.2019 та від 22.10.2019 на їх відповідність формі і змісту.

З огляду на наведене, суд констатує визнання відповідачем заяви від 15.10.2019 у строк визначений пунктом 10 "Порядку проходження прокурорами атестації", а також невідповідність заяв позивача від 15.10.2019 та від 22.10.2019 вимогам пункту 10 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, пункту 9 "Порядку проходження прокурорами атестації" та Додатку 2 цього порядку, яким затверджено форму заяви про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію для прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів).

Зокрема, в заявах позивача не вказано про намір пройти атестацію (надано лише згоду на переведення), відсутня згода на обробку персональних даних, не надано згоду на застосування процедур та умов проведення атестації. Натомість висловлено незгоду з процедурами та умовами проведення атестації.

На думку суду, зміст заяви позивача від 15.10.2019, яка подана в строк, дає підстави дійти висновку про намір позивача продовжити публічну службу в Офісі генерального прокурора шляхом переведення.

Суддею розглядалась подібна справа №640/23131/19 за позовом прокурора до Офісу Генерального прокурора України щодо подання заяви не за встановленою формою та змістом з наданням згоди лише на переведення до Офісу Генерального прокурора.

Надаючи тлумачення розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, "Порядку проходження прокурорами атестації" в частині повноважень атестаційної комісії та обов`язкових реквізитів заяви прокурора, а також Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VI, суддя в рішенні від 10.02.2021 справа №640/23131/19 вказав, що обов`язкові реквізити, які визначені в Додатку 2 "Порядку проходження прокурорами атестації" є похідними від згоди прокурора на переведення та на проведення атестації. Згода на переведення та атестацію прокурора зумовлює обов`язок кадрової комісії виконати вимоги Закону №113-IX щодо обробки (збирання, накопичення, зберігання, використання і поширення, знищення персональних даних) персональних даних такого прокурора, визначених цим Законом, з метою оцінки професійної компетентності, етики та доброчесності прокурора та прийняття рішення про успішне чи неуспішне проходження атестації прокурором. Відтак окрема згода прокурора на обробку персональних даних не потрібна.

Щодо надання згоди прокурором на взяття до уваги кадровою комісією інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб (в тому числі анонімно), яка не підлягає додатковому офіційному підтвердженню, то суддя зауважив, що застосування наведеного положення має узгоджуватись з вимогами щодо обробки персональних даних (зокрема, з вимогами Закону України "Про захист персональних даних"), а рішення комісії прийняті з урахуванням розгляду такої інформації мають бути обґрунтованими, прийнятими з метою, з якою надане кадровим комісіям відповідне повноваження (встановлення професійної компетентності, етики та доброчесності прокурора), правом прокурора на участь в розгляді його питання (зокрема, надання можливості спростувати відповідну інформацію), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу пропорційності (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій у справі №640/23131/19, зазначив:

у постанові від 26.11.2020 справа №200/13482/19-а Верховний Суд указав на те, що саме неподання прокурором у встановлений строк заяви про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру";

у постанові від 05.05.2022 справа №260/1670/19 Верховний Суд, зокрема, зауважив, що подана позивачем заява, для визначення її відповідності вимогам закону, мала містити у собі такі відомості: про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора; про намір пройти атестацію; про надання згоди на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Натомість, суть заяви полягала у тому, що особа вважала незаконним проведення атестації та вважала зобов`язання надання ним згоди на обробку персональних даних, а також на те, що у разі непроходження атестації її буде звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" таким, що порушує його трудові права та суперечить вимогам національних законодавчих та міжнародних актів. У зв`язку із цим, у заяві на ім`я Генерального прокурора особа просила припинити з ним трудові відносини на посаді у Генеральній прокуратурі та перевести в Офіс Генерального прокурора на рівнозначну посаду прокурора. Враховуючи на означену в пункті 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ імперативність проходження атестації прокурорами, як умови можливості переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, невиявлення позивачем у поданій заяві згоди на застосування до нього процедури атестації унеможливлювало прийняття відповідачем рішення про допущення його до її проходження. Отже, подана особою заява не може вважатись такою, у якій надано згоду на застосування процедури та умов проведення атестації і саме це є підставою для висновку про неподання заяви, передбаченої пунктом 10 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ та пунктом 9 "Порядку проходження прокурорами атестації";

у постановах від 29.09.2021 справа №640/24727/19, від 15.12.2021 справа №540/1407/20, від 26.01.2022 справа №240/17743/20, Верховний Суд, з-поміж іншого, зауважив, що системний аналіз положень абзацу першого пункту 19 Закону №113-IX дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неподання прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури;

аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах (які виникли у зв`язку з проходженням прокурорами атестації) викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.10.2021 справа № 440/2700/20, від 25.11.2021 справа №160/5745/20, від 21.12.2021 справа №420/9066/20, у яких Верховний Суд дійшов висновку, що фактологічною підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених підпунктами 1-4 пункту 19 розділу ІІ Закону №113-IX, а нормативною підставою є пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру";

обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд у справах №440/2700/20, №160/5745/20, №420/9066/20 додатково зазначив, що загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді передбачені статтею 51 Закону України "Про прокуратуру". Пункт 9 частини першої цієї статті встановлює, що прокурор звільняється з посади у разі, зокрема, ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. При цьому, безпосередні умови звільнення прокурора з посади, передбачені статтями 52-60 цього Закону, норми яких корелюються з нормами щодо загальних умов звільнення, що встановлені частиною першою статті 51 цього Закону. Зокрема, щодо приписів пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", то їм корелюють положення статті 60 цього Закону, якими конкретизовано підстави звільнення прокурора з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Водночас у наведених справах Верховний Суд зауважив, що дію статті 60 зупинено до 01.09.2021 (абзац четвертий пункту 2 розділу II Закону №113-IX), тому з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" прокурора не може бути звільнено з посади в період зупинення дії цієї норми, тобто в період проходження ним атестації;

системний аналіз положень абзацу першого пункту 19 Закону №113-IX дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неподання прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення;

подана особою заява, для визначення її відповідності вимогам Закону, мала містити у собі такі відомості: про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора; про намір пройти атестацію; про надання згоди на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Натомість, у заяві особи зазначено лише, що він не заперечує проти переведення (призначення) його на рівнозначну займаній посаді в Офісі Генерального прокурора;

ураховуючи на означену в пункті 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ імперативність проходження атестації прокурорами, як умови можливості переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, невиявлення особою в поданій заяві згоди на застосування до нього процедури атестації унеможливлювало прийняття Генеральною прокуратурою України рішення про допущення особи до проходження атестації.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, правові висновки Верховного Суду в справі №640/23131/19 релевантними до спірних відносних, позаяк обставини справи є аналогічними, зокрема щодо подання прокурором заяви з наданням згоди про переведення та без надання окремої згоди про намір пройти атестацію, про обробку персональних даних, про застосування процедур та умов проведення атестації, звільнення прокурора на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". При цьому Верховним судом надано тлумачення правовим нормам, які підлягають застосування в розглядуваній справі.

З огляду на встановлені обставини щодо подання позивачем заяви від 15.10.2019 зі згодою на переведення до Офісу Генерального прокурора України, водночас без дотримання вимог, установлених пунктом 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ, пункту 9 "Порядку проходження прокурорами атестації", Додатку 2 до цього Порядку, оскільки в заяві не надано згоди про намір пройти атестацію, про обробку персональних даних, про застосування процедур та умов проведення атестації, які за правовою позицією Верховного Суду, є обов`язковими, суд погоджується з доводами представника відповідача про подання прокурором заяви, яка за формою і змістом не відповідає наведеним вимога.

Відповідно до наведених правових висновків Верховного Суду зазначена обставина є підставою для ивердження про неподання прокурором заяви за встановленими формою та змістом у строк до 15.10.2019 (включно), що є самостійною та достатньою підставою для звільнення прокурора відповідно до підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX Генеральним прокурором України.

Щодо заяви позивача від 24.10.2022, то вона подана поза межами строку встановленого пунктом 10 "Порядку проходження прокурорами атестації" (15.10.2019), ця заява тотожна за змістом до заяви від 15.10.2019, тому наведені висновки суду про неподання позивачем заяви за всиновленими формою та змістом у відповідний строк, повною мірою стосуються заяви від 24.10.2022.

З огляду на такий висновок, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про відсутність в оскаржуваному наказі підстави для звільнення прокурора і як наслідок правової невизначеності, позаяк підпункт 1 пункту 19 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ чітко визначає підставу звільнення - неподання прокурором заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію. В спірному випадку прокурором подано заяву з наданням згоди на переведення до Офісу Генерального прокурора, проте без надання згоди на проходження атестації та без вказівки про згоду на обробку персональних даних і про застосування процедур та умов проведення атестації, що за наведеною практикою Верховного Суду має розцінюватись як підстава для застосування наслідків визначених підпунктом 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX.

Суд відхиляє доводи позивача про застосовність до спірних відносин положень Кодексу законів про працю України, які регламентують процедуру переведення працівника у разі реорганізації підприємства.

Згідно з частиною четвертою статті 40 КЗпП України, якою визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (в редакції Закону від 19.09.2019 №113-IX), особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

На думку суду, за такого правого регулювання, до спірних відносин підлягає застосуванню розділ II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ, який згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=66266) ухвалювався для запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навивки, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Суд вважає помилковими доводи позивача про порушення відповідачем вимог статті 43 Конституції України, якою встановлено право на працю та гарантію від незаконного звільнення.

Позивача звільнено внаслідок запровадження та застосування процедури атестації прокурорів, метою якої встановлення професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора (підпункти 1, 2 пункту 12 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ). Встановлення відповідності прокурора визначеним критерії під час проходження ним публічної служби не може розцінюватись як порушення його права на працю. Як уже вказувалось, метою запровадження атестації прокурорів є побудова системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності для чого необхідно встановити відповідність чинних прокурорів визначеним критеріям та здійснити добір прокурорів на конкурсних засадах. Суд зауважує, що подібні процедури кваліфікаційного оцінювання запровадженні для суддів, атестації для поліцейських, щорічного оцінювання для державних службовців. Це зумовлено, зокрема, необхідністю відновлення довіри до цих державних органів після Революції Гідності.

З цих же підстав суд відхиляє доводи позивача про порушення статті 22 Конституції України щодо звуження прав позивача внаслідок ухвалення Закону №113-ІХ, позаяк цим Законом не скасовано і не звужено права позивача, гарантовані Конституцією України, зокрема на працю.

З огляду на встановлені обставини, застосування судом проаналізованих правових норм Закону від 19.09.2019 №113-IX та "Порядку проходження прокурорами атестації" з урахуванням правових висновків Верховного Суду, відхилення інших доводів позивача, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 29.10.2010 №1297ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора.

Оскільки вимоги про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з позовом, то суд вважає, що позивачем дотримано місячного строку встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, позаяк позивачем оскаржено наказ про звільнення від 29.10.2010 №1297ц, позовна заява зареєстрована в суді 28.11.2019, тобто в межах місячного строку.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями).

Оскільки в позові відмовлено, сторонами не надано інших доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для розподілу та присудженню таких витрат.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Офіс Генерального прокурора (ідентифікаційний код 00034051, місцезнаходження: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.А. Донець