Справа № 620/14506/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року Чернігів Справа № 620/14506/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Заяць О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ІНФОРМАЦІЯ_1, у якому просить суд:

1. визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 Міністерства оборони України щодо відмови виправити помилку в довідці про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року від 30.04.2021 року №ФЧ56745 підготовленій за рішенням суду від 23.04.2021 року по справі №620/1117/21, щодо включення до існуючого переліку середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, винагороди за тривалість безперервної військової служби, компенсації за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 4366,68 грн, яка була призначена за рішенням суду від 21.12.2016 року по справі №750/11056/16-а, з 26.10.2016 року та надати оновлену довідку з виправленою помилкою до Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області для здійснення обчислення та перерахунку з 1.04.2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років;

2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 Міністерства оборони України виготовити оновлену довідку №ФЧ56746, в якій виправити помилку - включити до існуючого переліку середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення: матеріальну допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, винагороду за тривалість безперервної військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 4366,68 грн, яка була призначена за рішенням суду від 21.12.2016 року по справі №750/11056/16-а, з 26.10.2016 року та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області разом з повідомленням за вимогами статті 24 Постанови правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", про виникнення підстав проведення перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до рішення суду від 23.04.2021 року по справі №620/1117/21, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років.

Обґрунтовуючи вимоги позивачем вказано, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 по справі № 620/1117/21 ІНФОРМАЦІЯ_1 було виготовлено оновлену довідку від 30.04.2021 за № ФЧ56746 станом на 05.03.2019 для перерахунку основного розміру пенсії за вислугу років з 01.04.2019. Оновлена довідка була виготовлена на список осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01.01.2018, який був надісланий на адресу Чернігівського ОТЦКСП Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області в березні 2018 року для виготовлення довідок на перерахунок пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 21 лютого 2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». При проведенні обчислення повного грошового забезпечення позивача з метою виготовлення цієї оновленої довідки станом на 05.03.2019 року для перерахунку пенсії за вислугу років з 01.04.2019, Чернігівський ОТЦКСП протиправно не включив додаткові види грошового забезпечення: матеріальну допомогу для оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань, винагороду за тривалість безперервної військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 4366,68 грн, яка була призначена за рішенням Деснянського районного суду від 21.12.2016 по справі №750/11056/16-а з 26.10.2016 року. Вказав, що зазначені види грошового забезпечення він отримував до квітня 2018 року, жодним законодавчим актом вони не скасовані, і не визнані такими, що не виплачуються на момент перерахунку пенсії.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк, з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позов.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у задоволенні поз, вказуючи на те, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду Чернігівським ОТЦК та СП було підготовлено та направлено на адресу ГУПФУ в Чернігівській області нову довідку від 30 квітня 2021 року №ФЧ 56746, у яку було включено крім основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) ще й додаткові види грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року за посадою начальника центру заступника начальника територіального управління Північ (НОМЕР_2), яку позивач займав на день звільнення з військової служби. Виплати, які позивач просить включити у довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, а саме: матеріальну допомогу для оздоровлення, винагороду за тривалість безперервної військової служби, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, не являються ні щомісячними додатковими видами грошового забезпечення, ні одноразовими видами грошового забезпечення, передбаченими постановою № 704 (додаток № 15). Внесення спірних виплат у довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача суперечитиме висновкам Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у зразковій справі № 160/8324/19 та рішенню Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 620/1118/21.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та свою правову позицію, викладену у позові та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Також вказав, що відповідач свідомо не виконав рішення суду від 21.12.2016 у справі №750/1105 6/16-а, не здійснив дії щодо обчислення грошового забезпечення за ідентичними видами грошового забезпечення та порушив права позивача на отримання збільшених в 2019 році сум грошового забезпечення (або сум складових пенсії), які підпадають під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності», їх можна вважати «майном» у значені цього положення, оскільки право на вказані суми виплат, є законодавчо передбачені від розмірів, визначених постановою №704 та із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», що суперечить приписам пункту 6 частини 1 статті 92 Основного Закону та правовому висновку Конституційного Суду України в рішенні від 13 травня 2015 року у справі № 1-9/2015.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 , пенсіонер Міністерства оборони України. Перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як отримувач пенсії за вислугу років (33 роки, з них календарна 31 рік) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992. Пенсія позивачу призначена з 30 листопада 2010 року довічно, виходячи з 89% грошового забезпечення.

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 620/1117/21 ІНФОРМАЦІЯ_1 підготовлено нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», складом визначеним статтею статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії і надато до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомлення за вимогами статті 24 Постанови правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", про виникнення підстав проведення перерахунку пенсії та оновленої довідки (відомостей) для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру його пенсії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2016 року у справі №750/11056/16-а позов ОСОБА_1 задоволено. З урахуванням ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2017 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії виходячи з 89% грошового забезпечення, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, винагороди за тривалість безперервної військової служби, компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги при звільненні, починаючи з 26.10.2016 року. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача судові витрати в сумі 551 грн 20 коп., за рахунок відповідних бюджетних асигнувань.

Також відповідно до наявного у матеріалах справи перерахунку пенсії ГУ ПФУ в Чернігівській області станом на 01.04.2017 перерахунок та виплата пенсії позивачу була проведена з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, винагороди за тривалість безперервної військової служби, компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги при звільненні, починаючи з 26.10.2016, що також підтверджено і у листі ГУ ПФУ в Чернігівській області від 09.03.2017 №471/03.

24.09.2021 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виправлення помилки в оновленій довідці з метою включення середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення, яка була призначена йому за рішенням суду від 21.12.2016 по справі №750/11056/16-а з 26.10.2016.

Відповідач розглянув заяву ОСОБА_1 та листом від 06.10.2021 № 5/9181с повідомив позивача, що довідка про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з додатковими видами грошового забезпечення, згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року по справі 620/1117/21, складена та на адресу Головного управління ПФУ в Чернігівській області за вихідним від 30.04.2021 року № 5/2938с направлено нову довідка про розмір грошового забезпечення від 30.04.2021 року №ФЧ56746, про що було позивача письмово оповіщено з одночасним наданням завіреної копії цієї довідки (за адресою вказаною в рішенні суду). В довідку про розмір грошового забезпечення включені всі додаткові види грошового забезпечення з яких обчислюється (перераховується) пенсія, згідно вимог статей 43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.

Вважаючи дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач відповідно до рішення від 23.04.2021 по справі 620/1117/21 виготовив довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з додатковими видами грошового забезпечення та направив на адресу Головного управління ПФУ в Чернігівській області за вихідним від 30.04.2021 №5/2938с вказану довідку від 30.04.2021 № ФЧ56746.

Проте виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2016 року у справі №750/11056/16-а, а також її врахування при перерахунку та виплаті пенсії є обов`язковим для Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд вказує, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні (Постанова ВС КАС від 21 грудня 2018 року у справі №803/1252/17, адміністративне провадження № К/9901/50685/18 (ЄДРСРУ № 78808400)).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він був вправі звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі №522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а, а також в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №522/5265/17, від 24.09.2020 у справі №640/15623/19.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 14 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд підкреслює, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, пов`язаних з виконанням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2016 року у справі №750/11056/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Викладене в сукупності зумовлює висновок суду про безпідставність позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3.

Повний текст рішення суду виготовлено 29 серпня 2022 року.

Суддя О.В. Заяць