Справа № 360/4114/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

30 серпня 2022 року Справа № 360/4114/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в ході підготовчого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Луганської обласної прокуратури, Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління Національної поліції Луганської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі відповідач, відповідач І), з такими позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, що полягає у не здійсненні заходів щодо прийняття в управління за ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04 вересня 2018 року (ЄУН 431/4674/18 Провадження 1-кс/431/934/18) вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних, на яке ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 04.07.2018 року у справі 415/4865/18 (провадження №1-кс/415/1087/18) накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018;

- зобов`язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів вчинити дії з фактичного прийняття в управління за ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04 вересня 2018 року (ЄУН 431/4674/18 Провадження 1-кс/431/934/18) вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних, на яке ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 04.07.2018 року у справі 415/4865/18 (провадження №1-кс/415/1087/18) накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018;

- зобов`язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з метою подальшого управління/розпорядження арештованим майном звільнити комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 від майна, яке передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в управління за ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04 вересня 2018 року (ЄУН 431/4674/18 Провадження 1-кс/431/934/18), шляхом вивозу його з комплексу виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Луганську обласну прокуратуру.

Ухвалою суду від 21.12.2020 витребувано від Луганської обласної прокуратури докази по справі, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 26.01.2021 залучено до участі у справі у якості другого відповідача Головне управління Національної поліції в Луганській області (відповідач ІІ).

Ухвалою суду від 02.02.2021 залучено до участі у справі у якості другого відповідача Луганську обласну прокуратуру (далі - відповідач ІІІ), змінивши її процесуальний статус з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача на другого відповідача в справі відповідно; залучено до участі у справі у якості другого відповідача Головне управління ДФС у Луганській області (далі відповідач ІV); відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11.02.2021 залишено відкритим клопотання представника відповідача АРМА щодо залишення без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.02.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача АРМА про закриття провадження відмовлено, спір визнано публічно-правовим та таким, що підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки позивач не є стороною в кримінальному провадженні та не має можливості захистити свої права відповідно до вимог КПК України.

Ухвалою суду від 11.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні; викликано свідка у судове засідання; витребувано від Луганської обласної прокуратури, Головного управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях докази по справі.

Ухвалою суду від 25.03.2021 залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 25.03.2021 визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання бездіяльності протиправною, що полягає у нездійсненні заходів щодо прийняття в управління майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, зобов`язанні вчинити дії щодо фактичного прийняття в управління зазначеного майна, зобов`язанні звільнити від вказаного майна комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його вивозу.

Визнано протиправними дії та рішення Головного управління ДФС у Луганській області як органу досудового слідства та Луганської обласної прокуратури як органу, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, вчинені в межах кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 щодо визначення місцем зберігання речового доказу вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів територію комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі на відповідальне зберігання згідно з актами прийому-передачі від 20.07.2018 та від 06.08.2018 ОСОБА_2 без дозволу ОСОБА_1 як власника даного виробничого комплексу.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції Луганської області як органу досудового слідства та Луганської обласної прокуратури як органу, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, щодо закриття кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 без вирішення долі речових доказів, в тому числі, вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яке протиправно без дозволу власника зберігається на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Луганської обласної прокуратури як органу процесуального керівництва за органами досудового слідства щодо закриття кримінального провадження № 0000067 від 05.07.2018 без вирішення долі речових доказів, в тому числі, вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яке протиправно без дозволу власника зберігається на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Луганську обласну прокуратуру як орган, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, в межах кримінальних проваджень № 0000523 від 23.06.2018 та № 0000067 від 05.07.2018 вжити всі необхідні заходи для вирішення відповідно до вимог КПК України долі речових доказів, а саме: вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, в тому числі, визначення іншого місця його зберігання (за необхідності) та звільнення від цього майна території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішити питання щодо скасування чи зміни місця застосування заходів з охорони зазначеного майна як речових доказів, що здійснюються Головним управлінням Національної поліції Луганської області на підставі листа Прокуратури Луганської області № 17/2-956 вих. 18 від 11.07.2018 на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 заяву адвоката Степанової О. В. в інтересах позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луганської обласної прокуратури судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 280,27 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 280,27 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Луганській області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 280,27 грн. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 та додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2022 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у цій частині скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції Луганського окружного адміністративного суду.

06.07.2022 справа надійшла до Луганського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи адміністративну справу № 360/4114/20 передано на розгляд судді Свергун І.О.

Ухвалою суду від 11.07.2022 адміністративну справу прийнято до провадження, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі в порядку письмового провадження.

26.08.2022 від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.08.2022 уточнену позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пункти 1, 2, 3, 5 частини першої статті 4 КАС України визначають, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; адміністративний суд суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ; адміністративне судочинство діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Завданнями кримінального провадження відповідно до статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина перша статті 24 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

За змістом частини дев`ятої статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів справи позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання бездіяльності АРМА протиправною, що полягає у нездійсненні заходів щодо прийняття в управління майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, зобов`язанні вчинити дії щодо фактичного прийняття в управління зазначеного майна, зобов`язанні звільнити від вказаного майна комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: Луганська область, Попаснянський район, Малорязанцевська селищна рада, буд. № 0, який належить на праві власності позивачу, шляхом його вивозу.

Суд зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Питання юрисдикційності справ неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 висловлено правову позицію, яка полягає у тому, що судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові від 10.04.2019 у справі № 808/390/18, вирішуючи юрисдикційний конфлікт, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ужитий у статті 19 КАС України термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У справі № 808/390/18 Велика Палата Верховного Суду урахувала роз`яснення суті кримінального судочинства, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6рп/2001, відповідно до якого кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Отже, орган дізнання, слідства, прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а отже, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України.

Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18, від 10.04.2019 у справі № 808/390/18, від 28.08.2019 у справі № 1540/5031/18 та постанові Верховного Суду від 30.08.2021 у справі № 640/475/20.

Як зазначив Верховний Суд у цій справі при скасуванні рішень судів попередніх інстанцій, питання предметної чи суб`єктної юрисдикції суди повинні вирішувати з огляду на суть конфлікту сторін у справі, тобто з дійсних правовідносин, що склалися між учасниками такого конфлікту, а не з огляду на сформований позивачами склад сторін справи та сформульовані позивачем позовні вимоги. Саме такий підхід (орієнтація на сутність конфлікту, який виник, а не на формальне зосередження на визначених позивачами сторонах спору чи його предметі), зокрема, запобігає розгляду судами «зайвих» вимог, тобто таких позовних вимог, задоволення яких не дозволить захистити порушені права позивачів та вирішити спір по суті без додаткового ініціювання інших судових процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього кодексу.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього кодексу (частина дев`ята статті 100 КПК України).

Отже, повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, здійснюється у порядку, встановленому КПК України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 12.09.2018 у справі № 751/1921/17.

Крім того, близький за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 24.04.2018 у справі № 202/5044/17 та від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц.

Суд зауважує, що перевірка правомірності дій, рішень та бездіяльності посадових та службових осіб органів досудового розслідування та прокуратури, вчинених або не вчинених останніми у рамках кримінальних проваджень, з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з частиною першою статті 24 КПК України гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 2 частини першої статті 183 КАС України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 19, 183, 238, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Луганської обласної прокуратури, Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління Національної поліції Луганської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

СуддяІ.О. Свергун