Справа № 280/5055/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

30 серпня 2022 року Справа № 280/5055/22 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» (вул. Металістів, буд. 1, м. Вільнянськ, Запорізька область,70002) про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, підписана та надіслана засобами поштового зв`язку 19.08.2022, ОСОБА_1 (далі позивач) до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

зобов`язати відповідача провести нарахування та виплатити середній заробіток за порушення термінів виплати заробітної плати за період з 25.04.2013 по 30.06.2021, згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України.

Крім того, позивачем подана заява про поновлення строку звернення до суду із цим позовом.

За приписами ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

В заяві про поновлення строку звернення до суду із цим позовом позивач просить застосувати до поданого ним позову тримісячний строк звернення до суду, перебіг якого почати з дати коли йому стало відомо про відмову відповідача проводити нарахування, передбачені КЗпП України, а саме з 19.01.2022 по 19.04.2022.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Разом з тим, ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.08.2022 дата передачі позивачем пошті позову для надіслання до суду), визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Водночас, у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч. 5 ст. 122 КАС України, а тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Крім того, у пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як зазначив Конституційний Суд України у вказаному Рішенні, аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, Конституційний Суд України визначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 зауважила, що за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

З наведених правових позицій Верховного Суду (в контексті даної справи) вбачається, що до спірних правовідносин належить застосовувати місячний строк звернення до суду, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, при цьому початком цього строку є день остаточного розрахунку.

Зі змісту позову вбачається, що за судовим рішенням у справі №808/8558/13-а остаточний розрахунок із позивачем по грошовій допомозі при звільненні 39401,62 грн. та компенсації за невикористані відпустки 47387,02 грн. проведений відповідачем 22.12.2017, а виплата суми заборгованості по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні та за роботу у нічний час за період з 01.04.2011 по 01.04.2013 проведена відповідачем 30.06.2021 (523,18 грн. за роботу в святкові дні та 15123,38 грн. за роботу в вихідні дні).

Отже, з 01.07.2021 (наступного дня за днем остаточного розрахунку) розпочався відлік місячного строку для звернення позивача до суду із вимогами про виплату середнього заробітку за порушення термінів виплати заробітної плати за період з 25.04.2013 по 30.06.2021, згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, який сплив 01.08.2021. Аналогічне правозастосування викладене у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справах №1.380.2019.004750, №240/3362/20 та інших.

З наведених вище причин суд відхиляє твердження позивача про початок обліку строку звернення до суду із цим позовом з 19.01.2022.

Щодо твердження позивача про необхідність застосування тримісячного строку для звернення до суду із цим позовом, встановленого ст. 233 КЗпП України, суддя зазначає наступне.

Слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20.

В силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З наведеного в заяві про поновлення строку звернення до суду із цим позовом обґрунтування, вбачається, що вперше позивач звернувся до суду із аналогічним позовом 09.02.2022. Позов надійшов до суду 16.02.2022 та ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №280/2559/22 був залишений без руху, в тому числі у зв`язку із пропуском позивачем місячного строку звернення до суду із цим позовом. У зв`язку із неповним усуненням недоліків позову, ухвалою судді від 13.05.2022 позов був повернений позивачеві.

З наведеного вбачається, що ще під час першого звернення позивача до суду із аналогічним позовом ним був пропущений місячний строк звернення до суду із цим позовом.

З урахуванням вищенаведених висновків щодо дати початку обліку строку звернення до суду із цим позовом та необхідності застосування до спірних правовідносин вимог ч. 5 ст. 122 КАС України, відсутні правові підстави для визнання поважними причин пропуску звернення до суду із цим позовом, зазначених позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду із цим позовом.

У постанові від 14 червня 2018 року (справа №800/102/17) Велика Палата Верховного Суду вказала, що в пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (Заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, № 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Із урахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України суддя зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Положеннями частин першої та другої статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241, 248, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» (вул. Металістів, буд. 1, м. Вільнянськ, Запорізька область,70002) про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. ОСОБА_1 необхідно у встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду:

заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, у якій навести інші для поновлення такого строку, які можуть бути визнані поважними, та надати докази (за наявності) на підтвердження поважності таких причин.

4. Роз`яснити позивачу, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, якщо у встановлений судом строк, позивач не усуне недоліки позовної заяви, її буде повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

5. Копію цієї ухвали надіслати ОСОБА_1 засобами електронної пошти, зазначеної ним у позові.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Р.В. Кисіль