Справа № 640/11168/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року м. Київ № 640/11168/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, в якій позивач просить

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо ненарахування заробітної плати за фактично відпрацьовані 14 днів 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби, виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 75 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, встановлено наказом Державної фіскальної служби України від 22 червня 2020 року №12-ф та без урахуванням індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України здійснити перерахунок заробітної плати за фактично відпрацьовані 14 днів жовтня 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби, виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 75 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, встановленої наказом Державної фіскальної служби України від 22 червня 2020 року №12-ф, а також з урахуванням індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом Державної фіскальної служби України від 22 жовтня 2020 року №1463-о на підставі попередження про наступне вивільнення від 26 серпня 2020 року та рапорту від 08 жовтня 2020 року його звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України 26 жовтня 2020 року відповідно до підпункту «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

30 жовтня 2020 року, як вказано у позовній заяві, позивачу виплачено заробітну плату за фактично відпрацьовані 14 днів жовтня 2020 року та одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби.

Проте, позивач вважає, що розміри зазначених виплат суттєво занижені, зокрема, розраховані виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 35 відсотків посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, а також без урахування індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року.

В подальшому, позивачу стало відомо, що надбавку за особливості проходження служби у розмірі 35 відсотків йому встановлено на підставі наказу ДФС України від 22 жовтня 2020 року № 32-ф «Про перегляд та встановлення надбавки окремим працівникам ДФС». З вказаним наказом позивача не було ознайомлено, тому, на переконання позивача, положення цього наказу не можуть бути застосовані до нього, оскільки таким чином порушуються вимоги статті 58 Конституції України.

Крім того, позивач зазначив й про те, що відповідно до наказу ДФС України від 22 червня 2020 року № 12-ф «Про встановлення надбавки окремим працівникам ДФС» позивачу з 01 червня 2020 року по 31 грудня 2020 року призначена надбавка за особливості проходження служби у 75 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Більш того, позивач у своїй заяві посилається на те, що йому при звільненні та виплаті одноразової грошової допомоги не враховано індексацію грошових доходів за січень-вересень 2020 року, що зменшило розмір цієї допомоги.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що за даними розрахункового листка за жовтень 2020 року розмір грошового забезпечення позивача за 14 робочих днів склав 16250,45 грн ( в т.ч.: оклад - 5826,67 грн., надбавка за спеціальне звання - 986,67 грн, надбавка за вислугу років 45% - 3066,00 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 50% - 2913,34 грн, надбавка за особливості проходження служби 35% - 3457,77 грн.). Розмір встановленого грошового забезпечення позивача на день звільнення склав 25425,65 грн, в тому числі, оклад-8740,00 грн (5826,67 грн /14 р.д.*21р.д), надбавка за спеціальне звання - 1480,00 грн (986,67 грн /14 р.д.*21р.д), надбавка за вислугу років 45% - 4599,00 грн (3066,00 грн /14 р.д.*21р.д), надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 50% - 4370,00 грн (2913,34 грн /14 р.д.*21р.д), надбавка за особливості проходження служби 35% -5186,65 (3457,77 грн /14 р.д.*21р.д). Премія відповідно до пункту 2 розділу І Наказу 616: 12% - 1050,00 грн.

Також, представник відповідача зазначив, що нарахування одноразової грошової допомоги позивачу здійснено в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами) та підпункту «г» пункту 64 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та пункту 2 Постанови № 704 яка склала 266 969,33 грн (25 425,65 грн *50%*21).

Більш того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що ДФС повністю фінансується виключно з Державного бюджету України, є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, не приймає самостійних рішень щодо кошторисних призначень та зобов`язаний всі дії щодо використання бюджетних коштів вчиняти виключно за наявності згоди головного розпорядника бюджетних коштів. В 2020 році єдиним джерелом коштів на оплату праці працівників ДФС були кошти Державного бюджету, що затверджені кошторисом ДФС.

З метою вжиття заходів для завершення бюджетного 2020 року Управлінням фінансово-бухгалтерського забезпечення проведено аналіз використання видатків на оплату праці в 2020 році, в результаті якого встановлено, що: по-перше, протягом січня - вересня не вдалося реалізувати заплановані заходи щодо приведення фактичної чисельності працівників ДФС у відповідність до затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85 граничної чисельності; по-друге, протягом січня-вересня 2020 року середній розмір фактично нарахованих заробітної плати та грошового забезпечення склав 25,0 тис грн та забезпечено розрахунки із вивільненими працівниками на суму близько 20,2 млн грн.

У зв`язку з обмеженим та недостатнім фінансуванням грошового забезпечення наказом ДФС від 22 жовтня 2020 року № 32-ф всім особам рядового та начальницького складу були переглянуті розміри надбавок визначені у межах фонду оплати праці.

Наказом ДФС від 22 жовтня 2020 року № 1463 - о позивача звільнено з посади та податкової міліції з 26 жовтня 2020 року.

При цьому, представник відповідача зазначає, що згідно пункту 1 глави 2 розділу IV Наказу № 616 надбавка за особливості проходження служби виплачується особам начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) з дня її встановлення, тобто, кожного місяця визначається відсоток розміру надбавки додаткового грошового забезпечення працівників відповідно до обсягів фонду грошового забезпечення.

Тому, наказом ДФС від 22 жовтня 2020 року № 12-ф (ще до звільнення позивача) з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року йому були визначені нові розміри надбавок для виплат всім працівникам в межах бюджетних асигнувань.

Стосовно включення індексації до розміру грошового забезпечення представник відповідача послався на те, що ДФС забезпечено протягом 2020 року підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, особам начальницького складу податкової міліції у зв`язку із встановленням їм згідно з нормами діючого законодавства розмірів посадових окладів на одному рівні протягом 2018 - 2020 років. При цьому, оскільки надбавки належать до місячного додаткового грошового забезпечення та не відносяться до основного фонду оплати праці, збільшення чи зменшення надбавок не може вважатись змінами істотних умов праці, оскільки розміри посадового окладу та основної заробітної плати не змінювались.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Також, суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив розгляд справи здійснювати за його участю.

З цього приводу слід зазначити таке.

Як вже було зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження від 23 квітня 2021 року, згідно з частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, виключний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, міститься в частині 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України та в частині 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, до таких справ відносяться справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Представник відповідача взагалі жодним чином не обгрунтував своє клопотання щодо розгляду справи за його участі.

При цьому, суд наголошує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 листопада 2006 року (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід дерржави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".

Суд погоджується з такою позицією щодо Європейського суду з прав людини щодо застування пункту 1 статті 6 Конвенції.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що представником відповідача не наведено переконливих доводів, з яких вбачалась би необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та її розгляду за правилами загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної фіскальної служби України.

Наказом Державної фіскальної служби України «Про встановлення надбавки окремим працівникам ДФС» від 22 червня 2020 року №12-ф ОСОБА_1 встановлено надбавку за особливості проходження служби у розмірі 75% до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років на період з 01 червня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 ознайомився з попередженням про наступне вивільнення 26 жовтня 2020 року з посади заступника начальника управління - начальника першого відділу управління організації оперативно-розшукової діяльності Головного управління оперативно-розшукової діяльності Державної фіскальної служби України згідно з підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, у зв`язку зі скороченням штату, за відсутності подальшого використання на службі.

Також, в матеріалах справи наявна копія рапорту ОСОБА_1 про звільнення з посади та податкової міліції за підпунктом «г» пункту 64 Положення (через скорочення штатів) 26 жовтня 2020 року.

Наказом Державної фіскальної служби України «Про перегляд та встановлення надбавки окремим працівникам ДФС» від 22 жовтня 2020 року №32-ф ОСОБА_1 переглянуто встановлений розмір надбавки за особливості проходження служби та встановлено новий її розмір у межах економії фонду оплати праці у жовтні 2020 року - 35% до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років на період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року.

Наказом Державної фіскальної служби України від 22 жовтня 2020 року №1463-о ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «г» Положення (через скорочення штаті) 26 жовтня 2020 року. Відповідно до змісту вказаного наказу, позивачу підлягала виплаті одноразова грошова допомога відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (із змінами) у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вбачається з розрахункового листа за 2020 рік ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за січень 2020 року у розмірі 67,26 грн, у вересні 2020 року - 1761,42 грн та у жовтні 2020 року - 3457,77 грн, а також вбачається, що у жовтні 2020 року останньому нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 266 969,33 грн (з відрахування обов`язкових платежів та зборів).

У листопаді 2020 року представник позивача звернувся до Державної фіскальної служби України з адвокатським запитом, в якому просив, у тому числі, надати наступну інформацію:

- на підставі якого розпорядчого документу та у якому розмірі ОСОБА_1 встановлена надбавка за особливості проходження служби у жовтні 2020 року;

- який розмір надбавки (у відсотках) за особливості проходження служби покладено в основу для нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за фактично відпрацьовані 14 днів у жовтні 2020 року;

- який розмір надбавки (у відсотках) за особливості проходження служби включено до місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , для нарахування йому одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- чому при нарахуванні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби до розрахунку не включено індексацію заробітної плати.

Листом від 01 грудня 2020 року Державна фіскальна служба України повідомила представника позивача про те, що розмір надбавки за особливості проходження служби позивача у жовтні 2020 року після перегляду склав 35%, який увійшов до розрахунку грошового забезпечення за фактично відпрацьовані 14 днів та одноразової грошової допомоги при звільненні. Щодо врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зазначено, що постановою №704 не визначено індексацію грошової доходів, зокрема, осіб начальницького складу, складовою грошового забезпечення таких осіб.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні заробітної плати за фактично відпрацьовані 14 днів 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 75 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, встановленого наказом Державної фіскальної служби України від 22 червня 2020 року №12-ф, та без урахуванням індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

1) Щодо позовних вимог в частині не нарахування заробітної плати за фактично відпрацьовані 14 днів 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 75 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, встановленого наказом Державної фіскальної служби України від 22 червня 2020 року №12-ф.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 357.1 статті 357 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пункту 12 якого особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Умови плати праці осіб рядового і начальницького складу податкової міліції визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та

деяких інших осіб» (далі по тексту - Постанова №704) та наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 № 616 (далі по тексту - Наказ № 616).

Так, у відповідності до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови №704 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до пункту 2 розділу І Наказу № 616 під місячним грошовим забезпеченням слід розуміти грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 3 розділу І Наказу № 616 грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу, 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій.

У відповідності до пунктів 1, 2 розділу 2 Наказу №616 надбавка за особливості проходження служби виплачується особам начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) з дня її встановлення. Керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідних органів, мають право встановлювати надбавку за особливості проходження служби у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.

При цьому, пунктом 3 цього ж розділу передбачено, що надбавка встановлюється та виплачується на підставі наказу.

Відповідно до пункту 7 розділу 2 Наказу №616 надбавку може бути переглянуто у бік як збільшення, так і зменшення або знято у тому самому порядку, в якому здійснюється її встановлення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що встановлення надбавки за особливості проходження служби особам начальницького складу податкової міліції та визначення її розміру є правом керівника ДФС, а не його обов`язком. При цьому, відсотковий розмір такої надбавки керівник ДФС конкретній особі встановлює (збільшує або зменшує) окремим наказом, на підставі якого відбувається її нарахування та виплата.

Суд наголошує, що в межах даного спору, позивачем не оспорюється наказ ДФС від 22 жовтня 2020 року №32-ф, яким останньому зменшено відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби з 75%, встановленого наказом ДФС від 22 червня 2020 року №12-ф, до 35%.

Слід наголосити, що спір в даному випадку виник з приводу саме нарахування та виплати належних при звільненні сум із розрахунку зменшеного відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби до 35% на підставі наказу ДФС від 22 жовтня 2020 року №32-ф.

Тобто, на теперішній час наказ ДФС від 22 жовтня 2020 року №32-ф, яким позивачу зменшено відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби до 35% є чинним, а тому, на переконання суду, відповідачем правомірно застосовано при обчисленні сум, належних до виплати при звільненні позивача, відсотковий розмір вказаної вище надбавки у 35%.

Щодо посилань позивача на трудове законодавство та не ознайомлення з цим наказом, суд зауважує, що вказані обставини можуть бути підставами позову саме при оскарженні наказу ДФС від 22 жовтня 2020 року №32-ф, а не при вирішенні даного спору по суті.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необгрунтованість вказаних позовних вимог та, відповідно про відсутність правових підстав для їх задоволення позовних вимог.

2) Щодо позовних вимог в частині нарахування заробітної плати за фактично відпрацьовані 14 днів 2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби без урахування індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року, суд виходить з такого.

Право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні співробітникам податкової міліції визначене постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі по тексту - Постанова №393 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до абзацу 3 пункту 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач не оспорює визначений в наказі про звільнення строк служби в органах податкової міліції, відтак суд дійшов висновку, що сторони визнають дану обставину.

Спір стосується лише порядку обрахунку місячного грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги.

Так, Наказом №616 визначено механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів (пункт 1 Наказу №616).

Як вже було зазначено судом, грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; одноразових додаткових видів грошового забезпечення: - матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що одноразова грошова допомога розраховується з місячного грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення, в свою чергу, розраховується із грошового забезпечення, встановленого на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тобто без урахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення.

Суд наголошує, що до місячного грошового забезпечення мають бути включені посадовий оклад, оклад за спеціальним званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, а саме, надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень, доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук, доплати за вчене звання, премії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу встановлена надбавка за особливості проходження служби на підставі наказу відповідача від 22 жовтня 2020 року 32-ф у 35% до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років на період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року.

Вказаний наказ, як вже було зазначено судом, є чинним, а тому у відповідача при обчисленні одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні були відсутні будь-які правові підстави для неврахування цього наказу та обчислення цієї допомоги, виходячи з іншого відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби, ніж 35%.

Водночас, слід наголосити, що відповідач не заперечує факту не врахування при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні позивача індексації грошового забезпечення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що факт нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у 2020 році (у січні, вересні та жовтні 2020 року) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 Одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони, Службою судової охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

В свою чергу, суд зазначає, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначаються Законом України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ)

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII передбачено, то індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі, заробітна плата (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації / зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 6 Закону України від 03 липня 1991 року 1282-XII встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно статті 4 Закону України від 03 липня 1991 року 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення вдію цього Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі по тексту - Порядок №1078 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)).

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Суд зазначає, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права па отримання індексації.

Отже, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19, від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.

Відповідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно розрахункового листа, виданого відповідачем, про складові нарахованого грошового забезпечення позивачу за 2020 рік, вбачається, що грошове забезпечення позивачу нараховувалось та виплачувалось з урахуванням індексації.

При цьому, суд наголошує, що відповідач не заперечує факту виплати позивачу грошового забезпечення з урахуванням індексації та факту не включення її до місячного грошового забезпечення для обрахунку одноразової грошової допомоги позивачу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно нарахував позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без врахування індексації, у зв`язку з чим вказані позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо ненарахування заробітної плати за фактично відпрацьовані робочі дні без урахування індексації грошового забезпечення за січень-вересень 2020 року, суд дійшов висновку про їх безпідставність, адже матеріалами справи підтверджено нарахування позивачу у січні 2020 року, у вересні 2020 року та у жовтні 2020 року індексації грошового забезпечення.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) щодо неврахування індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), враховуючи індексацію грошового забезпечення з урахуванням раніше проведених виплат.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник