Справа № 640/8/21
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року м. Київ № 640/8/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А. розглянув за правилами загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Громадської організації "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України" до Міністерства молоді та спорту України про визнання нормативного-правового акта таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, зобов`язання вчинити дії.

Громадська організація "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України" звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про:

- визнання нормативно-правового акта "Порядок визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" (затверджений наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 і зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 10.05.2019 за №480/33451) у частині пункту 6 розділу IV, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, зокрема Закону України "Про фізичну культуру і спорт";

- зобов`язання Міністерства молоді і спорту України привести пункт 6 розділу IV "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" (затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 10.05.2019 за №480/33451), у відповідність до вимог статей 1 та 40 Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

Ухвалами суду: від 18.03.2021 - відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів, призначено підготовче судове засідання, зобов`язано відповідача опублікувати оголошення про оскарження нормативно-правового акта в частині; від 26.04.2021 - закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 12.07.2021 судом, з урахуванням клопотань представників сторін, продовжено розгляд справи в письмовому провадженні.

Підставами позову визначено: невідповідність пункту 6 "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні", затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059, статтям 1, 40 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", оскільки в новій редакції оскаржуваної норми наказу виключено положення про необхідність урахування для визнання нового виду спорту таких критеріїв як назва нового виду спорту та правил спортивних змагань з цього виду спорту; невизначеність внаслідок наведеного правового регулювання щодо можливості визнання необмеженої кількості видів спорту з бойового мистецтва Таеквон-до, яке є олімпійським видом спорту; необґрунтованість правової експертизи щодо відповідності проекту нормативно-правового акту вимогам Конституції України та Законам України.

Представником відповідача подано відзив про невизнання позову. Підставами заперечень зазначено: відповідність оскаржуваних положень нормативно-правового акту правовим актам вищої юридичної сили; правомірність рішення Міністерства юстиції України про реєстрацію нормативно-правового акту; обрання позивачем невірного способу захисту з огляду на визначення підставою позову необґрунтованості висновків правової експертизи проекта нормативно-правового, здійсненого Міністерством юстиції України.

У відповіді на відзив представником позивача наголошено, що позивачем не ставиться під сумнів дотримання Міністерством юстиції України процедури під час здійснення своїх повноважень щодо погодження проекту нормативно-правового акта та здійснення правової експертизи, доводи зводяться до необґрунтованості висновків Міністерства юстиції України щодо відповідності проекту нормативно-правового акта актам вищої юридичної сили, тому не було правових підстав для його реєстрації.

У запереченнях (у матеріалах адміністративної справи - заява по суті має назву відповідь на відзив) представником відповідача зазначено про необґрунтованість твердження представника відповідача про наявність виключного права Федерації Таеквон-до І.Т.Ф. України на розвиток відповідного виду спорту. Для прикладу, представником наведено зареєстрованих три види спорту з Карате, чотирьох - з Кікбоксингу. За твердженням представника, позивачем обрано невірний спосіб захисту, позаяк задоволення позову не призведе до відновлення його виключного права як громадської організації, яка здійснює розвиток такого виду спорту як Таеквон-до.

Судом відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерства юстиції України, оскільки предметом спору є оскарження нормативно-правового акта виданого Міністерством молоді та спорту України. На думку суду, зважаючи на предмет спору, обставина здійснення державної реєстрації Міністерством юстиції України оскаржуваного нормативно-правового акта не є підставою для висновку про те, що рішення може вплинути на повноваження Міністерства юстиції України саме у спірних відносинах. Обов`язок щодо оприлюднення резолютивної частини рішення, повідомлення Міністерства юстиції України про таке рішення, в разі задоволення позову, покладається на відповідача.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши письмові докази суд установив.

Міністерством молоді та спорту України прийнято наказ від 28.02.2019 №1059 "Про внесення змін до Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.05.2019 за №480/33451 (Наказ №1059).

Наказом №1059 відповідно до статей 36-1, 39 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", підпункту 31 пункту 4 та пункту 8 "Положення про Міністерство молоді та спорту України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №220 внесено зміни до "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення", затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 27.01.2014 №149, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.02.2014 за №281/25058 зі змінами (Порядок №149).

Наказ №1059 опублікований в Офіційному віснику України від 31.05.2019 №41 та набрав чинності 31.05.2019.

Зокрема, згідно з підпунктом 4 пункту 1 Наказу №1059 пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в такій редакції:

"6. Підставами для визнання виду спорту є його відповідність одному із таких критеріїв:

членство в міжнародній спортивній федерації (організації), яка розвиває вид спорту та членом якої є всеукраїнська федерація, що ініціює визнання зазначеного виду спорту в Україні, веде цілеспрямовану політику боротьби із використанням допінгу та здійснює цю діяльність у співпраці з ВАДА;

вид спорту, який заснований на національно-культурних традиціях України та за змістом навчально-тренувальної і змагальної діяльності відтворює елементи історії фізичного виховання в Україні;

напрям спорту за своєю суттю є службово-прикладним або військово-прикладним, за змістом навчально-тренувальної та змагальної діяльності імітує умови виконання службових обов`язків та використовується відповідними органами у процесі підготовки спеціалістів."

Згідно з пояснювальною запискою до проекта наказу Міністерства молоді та спорту України "Про внесення змін до Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення" внесення змін сприятиме удосконаленню процедури визнання видів спорту, включення їх до Реєстру Міжнародної конвенції про антидопінговий контролю у спорті.

Міністерством юстиції України надано висновки про від 23.04.2019 про відповідність нормативно-правового акта Конституції України, актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, узгодженість актів з актами такої самої юридичної сили, відповідність вимогам нормопроектувальної техніки, відсутність в проекті корупціогенних норм, відсутність положень, які містять ознаки дискримінації, а також висновки від 28.02.2019 про відсутність в проекті положень. Які не відповідають принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок.

До відзиву додано лист Мін`юсту від 02.05.2019 №7969/20.1-19, відповідно до якого Мін`юстом розглянуто поданий на експертизу наказ Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 "Про внесення змін до Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, порядку його ведення" та зроблено висновок про відповідність проекта наказу вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Листами Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 03.04.2019 №17-5050/172 та від 06.05.2019 №17-6601/172, Міністерства внутрішніх справ від 26.04.2019 №6077/01/12-2019, Служби безпеки України від 10.04.2019 №161436, Міністерства оборони України від 09.04.2019 №220/1911 погоджено проект Наказу від 28.02.2019 №1059.

Не погоджуючись з наведеними положеннями Наказу №1059, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, у тому числі органів виконавчої влади, визначено статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), відповідно до якої: в разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений (частина четверта); оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи (частина п`ята); оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання <…> (частина шоста).

Представником відповідача додано витяг з Офіційного вісника України від 30.03.2021, у якому міститься публікація про часткове оскарження позивачем Наказу №1059, зазначено дату судового засідання.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

На підтвердження права на оскарження Наказу №1059 представником позивача додано нову редакцію Статуту Громадської організації "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України" (ідентифікаційний код 21704320), відповідно до якого:

основною метою діяльності Федерації є сприяння розвитку Таеквон-до І.Т.Ф. в Україні, підвищенню ролі фізичної культури та спорту у всебічному і гармонійному розвитку особистості, зміцненню здоров`я громадян, формуванню здорового способу життя та захист спільних законних інтересів (пункт 2.1);

завданням та напрямками діяльності Федерації визначено: сприяння розробці та втіленню в життя програм розвитку Таеквон-до І.Т.Ф. в Україні, вдосконаленню системи підготовки висококваліфікованих спортсменів, їх успішному виступу на міжнародних змаганнях; сприяння становленню і розвитку співробітництва, плідної взаємодії, взаєморозуміння між ієнами Федерації; сприяння поширенню інформації про Таеквон-до І.Т.Ф. та про діяльність Федерації (пункт 2.2);

для здійснення мети та статутних завдань Федерація: бере участь у наданні організаційної та методичної допомоги місцевим громадським організаціям фізкультурно-спортивної спрямованості у роботі по залученню населення до занять Таеквон-до І.Т.Ф. ; сприяє розвитку олімпійського руху в Україні; бере участь у розробці і реалізації програм розвитку Таеквон-до І.Т.Ф.; розробляє і здійснює заходи по узагальненню і поширенню передового досвіду тренерів, суддів, інших фахівців з Таеквон-до І.Т.Ф., що є членами Федерації; організовує навчально-тренувальні збори, змагання, інші заходи серед членів Федерації; здійснює заходи щодо розвитку і зміцнення зв`язків з Міжнародною Федерацією Таеквон-до І.Т.Ф., відповідними національними організаціями інших країн; розвиває і зміцнює свою матеріально-технічну та фінансову базу; сприяє організації навчання та підвищення кваліфікації фахівців Таеквон-до І.Т.Ф. Україні; затверджує правила змагань, положення про змагання для членів Федерації, здійснює контроль за їх дотриманням; бере участь в організації і проведенні науково-практичних конференцій, семінарів, симпозіумів; узагальнює, поширює передовий досвід у сфері Таеквон-до І.Т.Ф. ; бере участь у плануванні, підготовці та проведенні заходів і змагань з Таеквон-до І.Т.Ф. ; виступає учасником цивільно-правових відносин, набуває майнові та немайнові права; розробляє та затверджує календарний план спортивних змагань Федерації, забезпечує їх підготовку та проведення; сприяє підготовці спортсменів міжнародного рівня, успішному їх виступу на Олімпійських іграх, в чемпіонатах світу. Європи, інших змаганнях; забезпечує здійснення єдиної дисциплінарної практики щодо всіх членів Федерації; представляє спортсменів, тренерів та інших фахівців Федерації до нагород, заохочень та присвоєння почесних звань; організовує виготовлення офіційної, нагородної та пам`ятної атрибутики, сувенірної, рекламної та іншої продукції (пункт 2.3).

Наведене відповідає вимогам статті 20 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" від 24.12.1993 №3808-XII (у редакції, чинній на час ухвалення Наказу №1059) щодо мети створення, завдань, прав спортивної федерації.

Згідно з "Реєстром визнаних видів спорту в Україні", затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.03.2015 №639, до неолімпійських та національних видів спорту видів спорту віднесено Таеквон-до І.Т.Ф. (II.091).

На думку суду, оскільки позивач є громадською організацією, метою діяльності якої є сприяння розвитку Таеквон-до І.Т.Ф. як виду спорту, він має право на оскарження Наказу №1059 у визначеній у позовній заяві частині, позаяк оскаржувані положення Наказу №1059 стосуються підстав визнання виду спорту з визначенням відповідних критеріїв.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" порядок визнання видів спорту в Україні, включення їх до відповідного реєстру та порядок ведення цього реєстру визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту.

Згідно з "Положенням про Міністерство молоді та спорту України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №220:

Міністерство молоді та спорту України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у молодіжній сфері, сферах фізичної культури і спорту, національно-патріотичного виховання (абзац другий пункту 1);

Міністерство молоді та спорту України відповідно до покладених на нього завдань визначає порядок визнання видів спорту в Україні, включення їх до відповідного реєстру та порядок його ведення (підпункт 31 пункту 4);

Міністерство молоді та спорту України в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання (пункт 8).

Отже, відповідач наділений повноваженнями видавати на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України накази про визнання видів спорту в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" (у редакції, чинній на час ухвалення Наказу №1059 та судового розгляду адміністративної справи) вид спорту - різновид змагальної діяльності у спорті, що здійснюється з дотриманням визначених правил. Види спорту поділяються на групи: олімпійські види спорту - види спорту, включені до програми Олімпійських ігор; неолімпійські види спорту - види спорту, не включені до програми Олімпійських ігор; види спорту осіб з інвалідністю - види спорту, включені до програм Паралімпійських і Дефлімпійських ігор, та види спорту, не включені до програм Паралімпійських і Дефлімпійських ігор, у яких беруть участь особи з інвалідністю (абзац другий);

спорт - діяльність суб`єктів сфери фізичної культури і спорту, спрямована на виявлення та уніфіковане порівняння досягнень людей у фізичній, інтелектуальній та іншій підготовленостях шляхом проведення спортивних змагань та відповідної підготовки до них. Спорт має такі напрями: дитячий спорт, дитячо-юнацький спорт, резервний спорт, спорт вищих досягнень, професійний спорт, спорт ветеранів, олімпійський спорт, неолімпійський спорт, службово-прикладний та військово-прикладний спорт, спорт осіб з інвалідністю тощо (абзац чотирнадцятий).

За змістом наведених визначень, критеріями виду спорту визначено змагальну діяльність у спорті, яка здійснюється на підставі визначених правил, тому суд погоджується з доводами представника позивача, що для віднесення спорту до конкретного виду спорту необхідним, згідно з Законом України "Про фізичну культуру і спорт", є наявність відповідних правил.

Як уже вказувалось судом, оскаржуваними положеннями Наказу №1059 пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в новій редакції, за якою підставами для визнання виду спорту є його відповідність одному із таких критеріїв:

членство в міжнародній спортивній федерації (організації), яка розвиває вид спорту та членом якої є всеукраїнська федерація, що ініціює визнання зазначеного виду спорту в Україні, веде цілеспрямовану політику боротьби із використанням допінгу та здійснює цю діяльність у співпраці з ВАДА;

вид спорту, який заснований на національно-культурних традиціях України та за змістом навчально-тренувальної і змагальної діяльності відтворює елементи історії фізичного виховання в Україні;

напрям спорту за своєю суттю є службово-прикладним або військово-прикладним, за змістом навчально-тренувальної та змагальної діяльності імітує умови виконання службових обов`язків та використовується відповідними органами у процесі підготовки спеціалістів.

Відповідно до наведеної норми, серед критеріїв для визнання виду спорту відсутній такий критерій як наявність правил, який передбачено статтею 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

На думку суду, обґрунтованими є доводи представника позивача щодо відсутності в підпункті 4 пункту 1 Наказу №1059, яким пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в новій редакції, серед підстав для визнання виду спорту такого критерію як наявність правил, який відповідно до статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" є обов`язковим.

Відповідно до частини дев`ятої статті 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Тобто, для визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили необхідно встановити невідповідність оскаржуваних положень нормативно-правового акта, зокрема, вимогам відповідному закону.

У спірному випадку судом установлено, що внаслідок прийняття відповідачем підпункту 4 пункту 1 Наказу №1059, яким пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в новій редакції, відсутній обов`язковий критерій для визнання виду спорту, встановлений статтею 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", проте не встановлено невідповідність інших оскаржуваних положень Наказу №1059 цьому Закону.

З огляду на такий висновок суду, та спосіб внесення Наказом №1059 змін до пункт 6 розділу IV Порядку №149 шляхом викладення відповідних положень у новій редакції, які, за висновком суду, не суперечать вимогам Закону України "Про фізичну культуру і спорт", суд доходить висновку про відсутність підстав вважати такі оскаржувані зміни незаконними.

У попередній редакції пунктом 6 розділу IV Порядку №149 передбачалось що підставами для визнання виду спорту є:

наявність уніфікованого порівняння досягнень людей у фізичному, інтелектуальному та інших видах спортивної діяльності шляхом проведення спортивних заходів у більшості адміністративно-територіальних одиниць України;

назва нового виду спорту та правила спортивних змагань з цього виду спорту повинні суттєво відрізнятися від назви видів спорту та правил спортивних змагань з видів спорту, які визнані в Україні. Для національних видів спорту дані, які підтверджують, що вид спорту заснований на національно-культурних традиціях України;

членство у міжнародній спортивній федерації, яка включена до переліку міжнародних спортивних федерацій, членами яких є відповідні всеукраїнські спортивні федерації, в порядку, визначеному наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.11.2014 №3751 "Про затвердження Порядку ведення переліку міжнародних спортивних федерацій, членами яких є відповідні всеукраїнські спортивні федерації", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.11.2014 за №1505/26282.

Порівнюючи чинну редакцію пункту 6 розділу IV Порядку №149 та пункт 6 в редакції Наказу №1059, суд констатує, що відповідачем суттєво змінено правове регулювання визнання виду спорту.

Зокрема, в попередній редакції визначались кілька критерії для визнання виду спорту, в чинній редакції - для визнання виду спорту необхідним є відповідність одному з перерахованих критерії. Крім того, відповідачем уточнено критерії та визначено нові.

На думку суду, визнання підпункту 4 пункту 1 Наказу №1059, яким пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в новій редакції незаконним, з підстав не включення до критеріїв визнання видів спорту такого критерію як правила спортивних змагань з відповідного виду спорту, призведе до скасування наведених змін, які не суперечать Закону України "Про фізичну культуру і спорт" і щодо яких відсутні підстави позову, тому такий спосіб захисту суд вважає неналежним.

З огляду на такі міркування, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання нормативно-правового акта "Порядок визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" (затверджений наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 і зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 10.05.2019 за №480/33451) у частині пункту 6 розділу IV, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, зокрема Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

Представником позивача також заявлені вимоги про зобов`язання Міністерства молоді і спорту України привести пункт 6 розділу IV "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" (затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 28.02.2019 №1059 і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 10.05.2019 за №480/33451), у відповідність до вимог статей 1 та 40 Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

У спірному випадку суд дійшов висновку, що в підпункті 4 пункту 1 Наказу №1059, яким пункт 6 розділу IV Порядку №149 викладено в новій редакції, відсутній обов`язковий критерій для визнання виду спорту - наявність правил, встановлений статтею 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

Представником позивача додано до позову договір від 14.05.2013 №4/10, укладений між Державною службою молоді та спорту України та Федерацією Таеквон-до І.Т.Ф. України, відповідно до якого Держмолодьспорт делеговано Спортивній федерації повноваження щодо розвитку Таеквон-до І.Т.Ф. і виключне право представляти даний вид спорту у Міжнародній федерації Таеквон-до І.Т.Ф. та на міжнародних змаганнях, а також виключне право на організацію та проведення офіційних міжнародних та національних змагань на території України. Також додано правила змагань з Таеквон-до І.Т.Ф.

Судом установлено, що постановою Верховного Суду від 14.08.2019 справа №826/3196/18 за позовом Громадської організації "Федерація Таеквон- до І.Т.Ф. України" до Міністерства молоді та спорту України, залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу Міністерства молоді та спорту України від 27.12.2017 №5229 у частині доповнення Розділу II. Неолімпійські та національні види спорту Реєстру визнаних видів спорту в Україні, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 11.03.2015 №639 Про затвердження Реєстру визнаних видів спорту в "Україні" пунктом "ІІ. 117. Таеквон-До" та зобов`язано Міністерство молоді та спорту України виключити з Реєстру визнаних видів спорту в Україні, затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.03.2015 №639 вид спорту "Таеквон-До" зазначений за номером ІІ.117.

Судами в адміністративній справі №826/3196/18 установлено, зокрема, що 30.05.2017 ГО "Всеукраїнський Союз Таеквон-До" звернулась до Міністерства молоді та спорту України з заявою № 18/17 про визнання виду спорту в Україні, включення його до Реєстру визнаних видів спорту в Україні, в якому просила визнати в Україні вид спорту "Таеквон-До". 27.12.2017 Міністерством молоді та спорту України, відповідно до статті 39 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", пункту 31 "Положення про Міністерство молоді та спорту України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №220, наказу Міністерства молоді та спорту України від 27.01.2014 №149 "Про затвердження Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2014 за № 281/25058, рішення Комісії з визнання виду спорту в Україні від 19.12.2017 (протокол № 2), видано наказ №5229 "Про визнання виду спорту в Україні, та внесення змін до Реєстру визнаних видів спорту в Україні" в пункті 4 якого зазначено наступне: "Розділ II. Неолімпійські та національні види спорту Реєстру визнаних видів спорту в Україні, затвердженого наказом Мінмолодьспорту від 11.03.2015 №639 "Про затвердження Реєстру визнаних видів спорту в Україні", доповнено зокрема пунктом: "II. 117. Таеквон-До".

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд погодився, що визнання Міністерством молоді та спорту України виду спорту Таеквон-До за заявою ГО "Всеукраїнський Союз Таеквон-До" порушує інтереси Громадської організації "Федерація Таеквон- до І.Т.Ф. України" як організації, що тривалий час займається розвитком в України таеквон-до, що є достатнім для визнання заним права на звернення до суду з відповідним позовом.

На думку суду, наведений правовий висновок дає підстави погодитись з доводами представника позивача про наявність у ГО "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України", як організації, що тривалий час займається розвитком в України таеквон-до, щодо належного правового врегулювання підстав визнання видів спорту.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про фізичну культуру і спорт":

правила спортивних змагань з видів спорту, визнаних в Україні (правила спортивних змагань), включають вимоги до учасників змагань, відповідних спортивних споруд, спеціального обладнання та інвентарю, умови та порядок визначення результатів та переможців змагань. Вони розробляються всеукраїнською спортивною федерацією з виду спорту з урахуванням правил спортивних змагань відповідної міжнародної спортивної федерації (частина перша);

правила спортивних змагань затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, з урахуванням пропозицій відповідних всеукраїнських спортивних федерацій (частина друга);

офіційні спортивні змагання з видів спорту проводяться за правилами спортивних змагань, затвердженими відповідно до вимог цієї статті (частина третя).

З огляду на таке правове регулювання, на думку суду, обґрунтованими є оводи представника позивача, що такий критерій для визнання виду спорту як правила змагань є значущим критерієм, оскільки такі правила розробляються відповідною федерацією для конкретного виду спорту, на підставі яких і проводяться офіційні змагання. Державний орган, делегуючи повноваження громадській організації виключне право представляти відповідний вид спорту, повинен забезпечити належне правове регулювання визнання видів спорту в такий спосіб, щоб визнання іншого виду спорту не порушувало інтереси громадської організації забезпечувати виключне представництво виду спорту, змагання з якого відбувається за затвердженими правилами.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог про зобов`язання відповідача привести пункт 6 розділу IV Порядку №1059 відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" щодо встановлення для визнання виду спорту такого критерію як наявність відповідних правил.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Задовольняючи вимоги, суд ураховує, що приведення пункту 6 розділу IV Порядку №1059 у відповідність до вимог статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" захистить інтереси позивача забезпечувати розвиток Таеквон- до І.Т.Ф., проведення змагань за відповідним правилами та убезпечить від створення подібних видів спорту з однаковими правилами, тому обраний позивачем спосіб захисту суд вважає належним.

Щодо строку звернення до адміністративного суду, то суд вважає, що оскільки в оскаржуваних положеннях відсутній необхідний критерій для визнання виду спорту відповідно до Закону України "Про фізичну культуру і спорт", тобто порушення є тривачюим, позивачем не попущено шестимісячний строк звернення до суду з вимогою про зобов`язання привести правовий акт у відповідність до вимог Закону України "Про фізичну культуру і спорт".

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4378,00 грн. (квитанція 29.12.2020 №3).

Оскільки позов задоволено частково, то з урахуванням частини задоволених вимог, неподання сторонами інших доказів понесення судових витрат, на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерства молоді і спорту України привести пункт 6 розділу IV "Порядку визнання видів спорту, включення їх до Реєстру визнаних видів спорту в Україні", затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 28 лютого 2019 року №1059, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 травня 2019 року за №480/33451, у відповідність до вимог статті 1 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" від 24 лютого 1993 року №3808-XII (зі змінами), шляхом визначення критерієм для визнання виду спорту такого критерію як наявність правил спортивних змагань.

У задоволенні решти позову відмовити.

Позивач - Громадська організація "Федерація Таеквон-до І.Т.Ф. України" (ідентифікаційний код 21704320, місцезнаходження: 03113, місто Київ, провулок Артилерійський, будинок 7-Б).

Відповідач - Міністерство молоді та спорту України (ідентифікаційний код 38649881, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Еспланадна, будинок 42).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.А. Донець