Справа № 640/22573/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 липня 2022 року справа №640/22573/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Проценко Р.А. та представників:

позивача: Гринькевича М.Б.;

відповідача: Дащенко О.В.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «КИЇВСТАР»)
доОфісу великих платників податків ДПС (далі по тексту - відповідач)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 06 листопада 2019 року №

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 липня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Офісу великих платників податків ДПС, зазначаючи про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку із тим, що відповідач не мав юридичних та фактичних підстав для донарахування суми зобов`язання та штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення складене на інший податок, ніж той, заниження якого встановлене в акті перевірки, а сааме відповідач нарахував позивачу саме податок на доходи фізичних осіб в розмірі, який перевищую 25 млн. грн. (враховуючи штрафні санкції).

На думку позивача, він дотримався усіх вимог для застосування ставки у розмірі 2%, тому що відповідно до положень Податкового кодексу України та Конвенції між Урядом України і Урядом/Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи зменшена ставка податку може бути застосована позивачем у разі якщо компанія-нерезидент (отримувач процентів за кредитом):

1) є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (Республіки Кіпр), що має бути підтверджено відповідною довідкою;

2) є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, тобто є особою, яка має право на отримання доходів в формі процентів від позивача;

3) не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Позивач звертає увагу на такі обставини:

1) VimpelCom Cyprus Finance Limited є резидентом Республіки Кіпр (був ним на момент виплати процентів позивачем), що підтверджується довідками, виданими компетентним органом Республіки Кіпр (копії додаються). Відповідач також не заперечує цей факт;

2) з умов кредитного договору та додаткових угод до нього вбачається, що VimpelCom Cyprus Finance Limited є бенефіціарним отримувачем процентів від позивача, оскільки є особою, яка має право на отримання таких процентів. Така бенефіціарність також підтверджена офіційним листом VimpelCom Cyprus Finance Limited від 10 жовтня 2019 року.

Не існує інших документів чи актів, які доводили б зворотне - тобто те, що VimpelCom Cyprus Finance Limited не має права на отримання процентів за відповідним кредитом. Інформація, яку наводить в акті перевірки відповідач (достовірність якої є сумнівною) також не заперечує того, що контрагент позивача має право на отримання доходу.

Зрештою, сам відповідач також не заперечує того, що VimpelCom Cyprus Finance Limited має право на отримання процентів за кредитним договором з позивачем;

3) Ні кредитний договір, ні будь-який інший документ чи інформація, наведена в акті перевірки, не містить даних про те, що VimpelCom Cyprus Finance Limited є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) чи тільки посередником щодо процентів від позивача. Більше того, українське податкове законодавство навіть не містить чітких визначень таким поняттям.

Позивач уважає, що виконав усі умови для застосування пониженої 2%-ї ставки податку під час виплати контрагенту процентів за договором, у свою чергу відповідач не довів належним чином обставин, на які посилається в акті перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року прийнято адміністративну справу до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №640/22573/19 та призначено підготовче засідання.

Офіс великих платників податків ДПС подав відзив на позовну заяву, де заперечив проти позову, підтримавши висновки акта перевірки. Серед іншого відповідач зазначив, що за результатами аналізу вищевказаних матеріалів, встановлено, що компанія Veon Cyprus Finance Limited не є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених українським підприємством у вигляді процентів, а є лише проміжним агентом (здійснює транзит).

На думку відповідача, зменшена ставка оподаткування доходів нерезидента, що отримує такий процентний, дохід не може бути застосована, оскільки Veon Cyprus Finance Limited не є їх фактичним власником. Процентний дохід сплачений ПрАТ «КИЇВСТАР» на користь Veon Cyprus Finance Limited підлягає оподаткуванню по ставці 15%, що визначена підпунктом 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, та сплачується за рахунок таких доходів.

Таким чином, при проведенні перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» встановлено порушення пункту 103.3 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, а саме - при виплаті доходу нерезиденту ПрАТ «КИЇВСТАР» неправомірно застосовано пільги по оподаткуванню, що передбачені частиною другою статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, внаслідок чого не утримано податок з доходів нерезидентів в загальній сумі 24 173 791,00 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що наданий відповідачем відзив не є належним процесуальним документом, в якому обґрунтована позиція відповідача по суті справи. Відзив відповідача не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, відповідач не додав до відзиву жодного доказу на підтвердження обставин, на які він посилається, у відзиві повторені висновки, викладені в акті перевірки, без наведення жодного нового доводу чи спростування аргументів позовної заяви.

Як зазначає позивач, відповідач і в акті перевірки, і у відзиві посилається на те, що:

1) в рішеннях ради директорів VimpelCom Cyprus Holding Limited (Veon Cyprus Holdings Limited, не позичальник Позивача) від 04 березня 2015 року та 06 травня 2015 року вказано, що (сторінка 78 акта перевірки та сторінка 8 відзиву) VimpelCom Cyprus Holding Limited позичає кошти у компанії Weather Capital Special Purpose 1 SA (нова назва Veon Luxemburg Finance SA), вкладає їх у статутний капітал Veon Cyprus Finance Limited (позичальника Позивача), а далі ці кошти надаються в позику позивачу;

2) в акті від 19 серпня 2015 року про внесення змін до договору позики від 05 березня 2015 року між VimpelCom Cyprus Holding Limited (Veon Cyprus Holdings Limited) та Veon Luxemburg Finance SA вказано, що усі суми, які отримує VimpelCom Cyprus Holding Limited, у зв`язку зі сплатою коштів Позивачем Veon Cyprus Finance Limited за договором позики, який розглядається в цій справі, підлягають перерахуванню Veon Luxemburg Finance SA за договором від 05 березня 2015 року.

Насамперед позивач звертає увагу, що жодного з цих документів відповідач не надав, та вважає, що навіть без підтвердження вказані положення не підтверджують існування у позичальника позивача Veon Cyprus Finance Limited обов`язку передати отримані від позивача проценти іншій компанії. На думку позивача, у жодному з цих документів, не вказано про наявність у позичальника позивача юридичного обов`язку передати отримані ним проценти іншій компанії, в тому числі, засновнику.

На думку позивача, ознаки, на які посилається відповідач, лише підтверджують, що Veon Cyprus Finance Limited (позичальник позивача) та Veon Cyprus Holdings Limited (її засновник) є компаніями, які здійснюють діяльність. Відповідач посилається на те, що компанії групи Veon є пов`язаними та підпорядковуються єдиному центру - Veon ltd., таким чином, відповідач ототожнює поняття «бенефіціарного (фактичного) отримувача доходу» та «бенефіціарного (кінцевого) власника корпоративної структури компаній»; ці поняття є різними.

Позивач також зазначає, що відповідач порушив процедуру обміну інформацією з іноземними податковими органами, тому що спеціальні запити можуть бути відправлені лише щодо фактів, які виявлені під час перевірки чи розслідування, однак в даному разі запити відправлені до проведення перевірки.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив де зазначив такі обґрунтування: податкове повідомлення-рішення від 06 листопада 2019 року № складене за формою «Д», як і передбачено у розділі II наказу Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 із вказівкою на відповідну норму Податкового кодексу України (підпункт 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 та пункту 58.1 статті 58), тому контролюючий орган вірно заповнив вказану форму відповідно до вимог нормативно-правових актів.

Як зазначає відповідач, права контролюючого органу щодо звернення за запитом з метою отримання інформації (у тому числі до іноземного компетентного органу, іноземних банків та фінансових установ, ін.) надані Податковим кодексом України, який виділяє право на інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючого органу, зокрема шляхом отримання інформації за запитом окремо та незалежно від проведення інших видів податкового контролю (у тому числі шляхом перевірок).

Відповідач також робить висновок про те, що наявність статусу резидента Кіпру, в силу статті 1, надає право застосовувати саму Конвенцію, а не право застосовувати пільгову ставку передбачену статтею 11. Оскільки для застосування пониженої ставки, договірної держави повинен відповідати іншим вимогам визначеним Конвенцією, зокрема бути бенефіціарним власником такого доходу.

На думку відповідача, в акті перевірки контролюючий орган не лише вказав на юридичні документи учасників групи компаній (договори, рішення загальних зборів учасників) у яких при спільному розгляді явно прослідковується одна спільна мета, щодо передачі по ланцюжку ПрАТ «КИЇВСТАР» - Veon Cyprus Finance Ltd - Veon Cyprus Holding Ltd - Veon Luxemburg Finance SA доходу з джерелом походження з України (докази вказаних тверджень описані на сторінках 74, 75, 78-80 акту перевірки), а й наводить факти та обставини які показують, що по суті отримувач доходу явно не має права користуватись і отримувати вигоду без обмежень договірними або законними/юридичними зобов`язаннями щодо передачі такого доходу іншій особі.

Крім того, відповідач наголошує, що транзитний характер виплат передбачений вже з моменту укладення договорів та внесення доповнень до них; більш того, у договорі кредитної лінії від 05 березня 2015 року (позичальник - Veon Cyprus Holding Ltd. кредитор - Veon Luxemburg Finance SA) визначено, що усі суми отримані чи повернуті позичальником у зв`язку із договором від 09 лютого 2015 року №09/02/15 між VimpelCom Cyprus Finance Ltd та ПрАТ «КИЇВСТАР» застосовуються до оплати чи передоплати об`єкта договору кредитної лінії від 05 березня 2015 року одразу після отримання.

Позивач подав чотири додаткові пояснення від 16 червня 2020 року, де зазначив, що те, що компанія Veon Cyprus Finance Limited (попередня назва - VimpelCom Cyprus Finance Limited), якій позивач виплачував проценти за кредитом, є їх фактичним (бенефіціарним) власником також підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про реєстрацію кредитного договору та змін до нього в Національному банку України, а також платіжними дорученнями позивача про виплату процентів. Зокрема, і в повідомленнях про реєстрацію, і у платіжних дорученнях кредитором позивача та фактичним отримувачем процентів вказана саме Veon Cyprus Finance Limited.

Позивач звертає увагу на те, що кредитні договори з нерезидентами та виплати процентів за цими договорами реєструються та перевіряються в Національному банку України; враховуючи, що такі платежі проведені, а отже не знайдено недостовірності інформації про бенефіціарного отримувача процентів, то це є додатковим підтвердженням того, що Veon Cyprus Finance Limited є бенефіціарним власником процентів, отриманих від позивача, що підтверджується висновками Верховного Суду (постанови від 11 лютого 2020 року у справі №826/8945/15 та від 16 квітня 2019 року у справі №804/18930/14).

Також позивач указав, що нарахування позивачу податку та застосування до нього штрафу є незаконним з огляду на відсутність в його діях ознак вини. Позивач звертає увагу, що є лише податковим агентом, а податкове зобов`язання виникло у нерезидента, якому виплачений дохід, а позивач лише утримує податок з такого доходу. У позивача були відсутні підстави для утримання податку в розмірі більшому, ніж передбачено Конвенцією - за ставкою 15% замість 2%. З огляду на це, в діях позивача відсутні будь-які ознаки вини.

Тому позивач вважає, що відсутність його вини в даному разі є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, яке розглядається у цій справі.

Позивач також зазначив, що в контексті цієї справи відповідач має довести, що у Veon Finance існував обов`язок стосовно іншої конкретної особи передавати дохід, отриманий від позивача, а така інша особа мала право вимагати у Veon Finance виконання цього обов`язку, у тому числі, у разі невиконання звертатися до суду із відповідним позовом. Із доводів відповідача незрозуміло, які саме доходи Veon Finance був зобов`язаний передавати, перед якою особою існував цей обов`язок, в якому розмірі і на підставі якого договору, закону чи іншого правового акта.

Позивач наголошує, що ненадання позивачу додатків до акта перевірки не тільки свідчить про непідтвердженість висновків акта перевірки належними та достовірними документами, але й про позбавлення позивача можливості ознайомитися з документами, на підставі яких суб`єктом владних повноважень прийнято рішення, яке безпосередньо зачіпає права позивача, а, отже, й позбавлення позивача права брати участь у прийнятті рішення щодо нього.

Крім того, позивач у поясненні вказує, що відповідач порушив порядок призначення планової податкової перевірки позивача, що є підставою для визнання результатів перевірки (податкових повідомлень-рішень) незаконними, що підтверджено в постанові Верховного Суду; відповідач провів планову податкову перевірку позивача, однак позивач був внесений до плану-графіка податкових перевірок посеред планового року всупереч пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України.

Зазначене є самостійною та першочерговою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, які прийняті за результатами такої перевірки.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Васильченко І.П., справу передано на повторний автоматизований розподіл.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою 21 вересня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв справу до провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою 15 березня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

У додаткових поясненнях від 10 березня 2021 року позивач також звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року №640/22563/19, яке набрало законної сили, встановлено, що планова перевірка позивача, за результатами якої складений акт перевірки та прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, була незаконною, що є самостійною підставою для скасування результатів такої перевірки.

Позивач також подав додаткові пояснення від 29 квітня 2022 року, де в черговий раз зазначив про незгоду із висновками акта перевірки, оскільки численна судова практика підтверджує помилковість таких висновків відповідача та неналежність і недопустимість відповідей на запити, як доказів.

Так, позивач підсумовує, що компанія, яка отримувала дохід від Veon Cyprus Finance Limited, є резидентом Кіпру, тому також має право на застосування зменшеної ставки; джерелом надання позики позивачу є власні кошти Veon Cyprus Finance Limited, а тому проценти за наданою позикою є власністю цієї компанії; договір позивача з Veon Cyprus Finance Limited не містить положення про обов`язок кредитора виплачувати проценти третім особам; відповіді на запити не можуть бути належним доказом у справі, оскільки не легалізовані відповідно до вимог законодавства.

У судовому засіданні 11 липня 2022 року представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти позову заперечив.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 06 листопада 2019 року № за порушення пункту 103.3 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України ПрАТ «КИЇВСТАР» визначено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 25 996 221,25 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 24 173 791,00 грн., за штрафними санкціями - 1 822 430,25 грн.

Це податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 08 жовтня 2019 року №168/28-10-05-01/21673832 про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема пункту 103.3 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, а саме: при виплаті доходу нерезиденту ПрАТ «КИЇВСТАР» неправомірно застосовано пільги по оподаткування, передбачені частиною другою статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, внаслідок чого не утримано податок з доходів нерезидентів в загальній сумі 24 173 791,00 грн., в тому числі за 2015 та 2016 роки.

Зазначені висновки акта перевірки зроблені з огляду на таке: між ПрАТ «КИЇВСТАР» та компанією VimpelCom Cyprus Finance Limited (резидент Кіпру) укладено договір про надання кредитної лінії №09/02/15 від 09 лютого 2015 року (далі по тексту - договір), відповідно до якого позивачеві нараховуються відсотки у розмірі 9,8% за використання грошей, взятих у борг, відповідно до предмета договору.

Такий договір зареєстрований відповідно до вимог законодавства у Головному управлінні Національного банку України; до договору укладені додаткові угоди, які також зареєстровані.

Відповідач вважає, що з коштів, виплачених на користь VimpelCom Cyprus Finance Limited у формі процентів повинен утримуватися податок за ставкою 15% з таких коштів, на підставі підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України. На думку відповідача VimpelCom Cyprus Finance Limited не має статусу фактичного/бенефіціарного власника доходу в формі процентів, оскільки використовувався в межах групи Veon лише як посередник щодо отримання процентів та їх подальшого перерахування іншій компанії групи Veon в іншій юрисдикції. Відповідач вважає, що компанією, яка мала фактичне право на отримання сум виплачених позивачем процентів за договором, є Veon Luxemburg Finance SA, що є резидентом Люксембургу.

За висновками акта перевірки зменшена ставка оподаткування доходів нерезидента, що отримує такий процентний, дохід не може бути застосована, оскільки VimpelCom Cyprus Finance Limited не є їх фактичним власником. Процентний дохід сплачений ПрАТ «КИЇВСТАР» на користь VimpelCom Cyprus Finance Limited підлягає оподаткуванню по ставці 15%, що визначена підпунктом 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, та сплачується за рахунок таких доходів.

Вирішуючи спірні правовідносини по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва керується такими мотивами.

Одним із мотивів для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивач зазначає порушення порядку призначення планової податкової перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР», про незаконність такої перевірки, що є підставою для визнання результатів перевірки (податкового повідомлення-рішення) незаконними.

У постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 Верховний Суд зазначив, що, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18 дійшов висновку, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення. Таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу. Якщо ж суд визнає, що встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, необхідність перевірки суті конкретного порушення як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання - відсутня.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18, зокрема Суд вказав, що невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, беручи до уваги позицію Верховного Суду, у межах спірних правовідносин першочергово суду належить надати правову оцінку доводам позивача про порушення порядку призначення планової податкової перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» та про незаконність такої перевірки.

При цьому суд звертає увагу, що відповідач не наводить жодних обґрунтувань та не надає будь-яких доказів на підтвердження правомірності проведення документальної планової виїзної перевірки позивача.

Як встановлено вище, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС прийняте на підставі акта про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» від 08 жовтня 2019 року №168/28-10-05-01/21673832.

За правилами абзацу другого підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

На думку позивача, відповідач провів планову податкову перевірку ПрАТ «КИЇВСТАР», однак, позивач внесений до плану-графіка податкових перевірок посеред планового року всупереч пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України.

У свою чергу відповідач не спростовує таких тверджень позивача та не надає доказів на підтвердження правомірності включення ПрАТ «КИЇВСТАР» до плану-графіка перевірок на 2019 рік.

Суд встановив, що питання законності включення ПрАТ «КИЇВСТАР» до плану-графіка перевірок на 2019 рік та питання правомірності документальної планової виїзної перевірки позивача вже було предметом судового розгляду у справах за позовом ПрАТ «КИЇВСТАР» до Офісу великих платників податків ДПС про скасування інших податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акта про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» від 08 жовтня 2019 року №168/28-10-05-01/21673832.

Так, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року у справі №640/22563/19 за позовом ПрАТ «КИЇВСТАР» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування рішення, вимоги та податкових повідомлень-рішень, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, суд дійшов висновку, що включення ПрАТ «КИЇВСТАР» до плану-графіка документальних перевірок на 2019 рік шляхом коригування такого плану-графіка у лютому 2019 року суперечить нормам Податкового кодексу України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Порядку формування та затвердження плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 червня 2015 року №524.

Шостий апеляційний адміністративний суд підтримав позицію суду першої інстанції про те, що включення позивача до плану-графіка суперечить положенням українського законодавства, та вказав на відсутність підстав для проведення документальної планової перевірки.

Аналогічні висновки зроблені у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у справі №640/22894/19 за позовом ПрАТ «КИЇВСТАР» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, залишеному без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року.

Зокрема, суди погодились з висновком позивача про те, що включення ПрАТ «КИЇВСТАР» до плану-графіка документальних перевірок на 2019 рік шляхом коригування такого плану-графіка у лютому 2019 року суперечить нормам Податкового кодексу України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Порядку формування та затвердження плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 червня 2015 року №524.

При цьому колегія суду апеляційної інстанції зазначила, що включення позивача до плану-графіка суперечить положенням чинного законодавства та, що наказ про проведення планової перевірки прийнятий за відсутності підстав для його прийняття,

Таким чином, рішеннями суду в адміністративних справах, які набрали законної сили, встановлено незаконність включення ПрАТ «КИЇВСТАР» до плану-графіка документальних перевірок на 2019 рік та відсутність правових підстав для проведення документальної планової перевірки, за результатами якої складений акт про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» від 08 жовтня 2019 року №168/28-10-05-01/21673832.

Суд звертає увагу, що відповідач вказані обставини не заперечує.

У свою чергу відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Отже, суд вважає доведеними обставини незаконності перевірки документальної планової перевірки, за результатами якої складений акт про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» від 08 жовтня 2019 року №168/28-10-05-01/21673832 та прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, що не підлягає повторному доказуванню.

З огляду викладену вище правову позицію Верховного Суду та незаконність документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» суд приходить до таких висновків:

- проведена документальна планова виїзна перевірка ПрАТ «КИЇВСТАР» не породжує правових наслідків, зокрема у вигляді оформлення результатів перевірки;

- акт про результати документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР» від 08 жовтня 2019 року №168/28-10-05-01/21673832, відповідно до частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, є недопустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом;

- податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 06 листопада 2019 року № не може вважатись правомірним.

При вирішенні цього спору суд вважає, що встановлені обставини щодо незаконної перевірки позивача, за наслідками якої прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про його протиправність.

Враховуючи викладене, оскільки у межах спірних правовідносин в Офісу великих платників податків ДПС не було права на проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «КИЇВСТАР», суд приходить до висновку про відсутність підстав для аналізу висновків акта перевірки про порушення позивачем пункту 103.3 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, адже такий акт перевірки вважається доказом, здобутим з порушенням закону.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19, від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18.

З урахуванням викладеного суд також не надає правової оцінки доводам сторін, викладені у додаткових поясненнях з приводу, які стосуються ймовірного порушення позивачем пункту 103.3 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України в частині застосування ставки оподаткування доходу, сплаченого ПрАТ «КИЇВСТАР» на користь VimpelCom Cyprus Finance Limited, та доводам про допустимість доказів на підтвердження такого порушення, оскільки це немає правового значення за умови незаконності проведення перевірки.

Отже, податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 06 листопада 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ПрАТ «КИЇВСТАР» підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 06 листопада 2019 року №.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 21 131,00 грн. (двадцять одна тисяча сто тридцять одна гривня нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Приватне акціонерне товариство «КИЇВСТАР» (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53; ідентифікаційний код 21673832);

Офіс великих платників податків ДПС (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ідентифікаційний код 43141471).

Дата складення повного рішення суду - 25 липня 2022 року.

Суддя В.А. Кузьменко