Справа № 640/35552/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Київ № 640/35552/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., за участю секретаря судового засідання Абрамчук Н.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Шокал Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

за позовомОСОБА_1
доКиївської обласної прокуратури
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Київської обласної прокуратури (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Київської обласної прокуратури №845к від 03.11.2021 «Про скасування наказу виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури про поновлення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі (01601, м. Київ, б-p Лесі Українки, 27/2, ) на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Київської обласної прокуратури з 03.11.2021 року;

- стягнути з Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, б-p Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 03.11.2021 по дату винесення судом рішення про поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на те, що оскаржуваним наказом керівника Київської обласної прокуратури №845к від 03.11.2021 скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури від 09.11.2020 № 899к про поновлення позивача в Київській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству з 28.10.2019. Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вичерпний перелік підстав для звільнення прокурора або припинення його повноважень визначений у статті 51 Закону України «Про прокуратуру». В той же час, підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19. На думку позивача, постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 не є документом, який породжує взаємовідносини, пов`язані з виконанням рішень судових органів, а відтак дана постанова не може бути правовою підставою для звільнення позивача. Позивач також наголошує, що постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 не покладала на відповідача будь-яких обов`язків чи повноважень, у тому числі по припиненню трудових відносин з позивачем шляхом (звільнення із займаної посади) шляхом скасування наказу виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури №899к від 09.11.2020, на підставі якого позивача було поновлено на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Київської обласної прокуратури. Крім того, вказує, що скасований 03.11.2021 керівником Київської обласної прокуратури наказ №899к від 09.11.2020 не був предметом спірних правовідносин у справі № 640/23232/19.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що Верховним Судом 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 скасовано правову підставу, а саме постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі № 640/23232/19, поновлення позивача в органах обласної прокуратури, відтак відповідачем вжито заходів до відновлення правового становища, яке існувало на час його ухвалення шляхом видачі керівником Київської обласної прокуратури наказу №845к від 03.11.2021 «Про скасування наказу виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури про поновлення ОСОБА_1 ».

Позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій зазначив, що відзив відповідача доводів, викладених в позовній заяві, не спростовує, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2022 відкрито провадження у справі № 640/35552/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні 13.07.2022 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2003 року працює в органах прокуратури, а з 04.07.2017 на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області.

Наказом прокурора Київської області від 23.10.2019 № 605-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 28.10.2019.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач оскаржила його до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 у справі №640/23232/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/23232/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 скасовано, прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено повністю та постановлено: "Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Київської області від 23 жовтня 2019 року №605-к.

Поновити ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області з 28 жовтня 2019 року.

Стягнути з Київської обласної прокуратури (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 302222,50 грн. (триста дві тисячі двісті двадцять дві гривні 50 копійок)."

09.11.2020 виконувачем обов`язки керівника обласної прокуратури на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/23232/19 видано наказ № 899к від 09.11.2020 про скасування наказу прокурора Київської області від 23.10.2019 № 605к та поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратури на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству з 28.10.2019.

Постановою Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; касаційну скаргу Київської обласної прокуратури задоволено; постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 скасовано, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 залишено в силі.

03.11.2021 керівником Київської обласної прокуратури на підставі постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 видано наказ №845к від 03.11.2021 про скасування наказу виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури від 09.11.2020 № 899к, яким скасовано наказ прокурора Київської області від 23.10.2019 № 605к та поновлено з 28.10.2019 ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству.

Не погоджуючись із вищезазначеним наказом, позивач звернулась із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що спір у справі не пов`язаний із наданням оцінки правомірності звільнення позивача із займаної посади на відповідність вимогам Кодексу законів про працю України, Закону України «Про прокуратуру», а стосується оцінки того, чи може вважатися постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 достатньою та законною підставою для прийняття наказу №845к від 03.11.2021.

Відповідно до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З метою з`ясування обставин, що мають значення при розгляді цієї справи, суд враховує, що згідно частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина 1 статті 235 Кодексу законів про працю України).

Як передбачено статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника є юридичним фактом, із настанням якого у працівника виникає право на відновлення його трудових правовідносин із роботодавцем, а роботодавець, у свою чергу, зобов`язаний прийняти на виконання рішення суду про поновлення на роботі, яке у цій частині підлягає негайному виконанню, відповідний наказ та внести запис у трудову книжку працівника.

Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем наказу № 899к від 09.11.2020 щодо поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству з 28.10.2019 слугувала постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/23232/19, якою у тому числі визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Київської області від 23.10.2019 №605-к в частині звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури.

Отже, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/23232/19 стала підставою (правотворчим юридичним фактом), відновлення трудових правових відносин звільненого працівника ( ОСОБА_1 ) із роботодавцем (Київською обласною прокуратурою).

При цьому Кодекс законів про працю України чи Закон України «Про виконавче провадження» від 02/06/2016 № 1404-VIII не передбачає правових наслідків скасування судового рішення, що стало підставою для поновлення працівника на роботі.

Як встановлено судом, 07.10.2021 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №640/23232/19 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 скасовано, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 про відмову у задоволенні позовних вимог залишено в силі.

Відтак, постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 стала іншим юридичним фактом, який припинив чинність юридичних наслідків постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/23232/19 у вигляді поновлення на роботі позивача. Тому, рішення суду касаційної інстанції у спорі який виник, є правоскасувальним (правоприпиняючим) юридичним фактом, із настанням якого трудові правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі судового рішення, яке скасовано касаційним судом припинилися.

Такі правові наслідки рішення Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19 обумовлені Конституційним приписом про обов`язковість судового рішення (статті 129-1 Конституції України).

Крім цього, згідно із статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до вимог статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку, відповідачем правомірно прийнято оскаржуваний у цій справі наказ від 30.11.2021 № 2 о/с, яким скасовано наказ від 09.11.2020 № 899к щодо поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству, оскільки правові підстави (правостворюючі юридичні факти) для продовження трудових правовідносин позивача із відповідачем відпали.

Враховуючи похідний характер позовних вимог про поновлення позивача на посаді, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2-9, 14, 72-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 26.07.2022.

Суддя Т.П. Балась