Справа № 460/18110/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2022 року м. Рівне №460/18110/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи,адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.09.2021 №42 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2021, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 23.07.1979 по 23.08.1979, з 07.08.1997 по 14.12.1998, період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, відомості щодо яких зазначено в трудовій книжці серія НОМЕР_1 , дата заповнення 23.07.1979, із виплатою заборгованості, що виникне внаслідок призначення такої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи позивача з 23.07.1979 по 23.08.1979, з 07.08.1997 по 14.12.1998, з 01.09.1979 по 22.06.1985. Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 04.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.02.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що для призначення пенсії за віком у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 необхідно 28 років страхового стажу. Оскільки із наданих до заяви про призначення пенсії документів встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 24 роки 9 місяців 29 днів, що менше ніж встановлено законом, то у призначенні пенсії було відмовлено. З огляду на викладене, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, відзив та пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . 09.04.2021 йому виповнилося 60 років (а.с.8).

09.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком, оскільки загальний страховий стаж позивача складає більше 28 років. До заяви позивачем було долучено копію трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 23.07.1979 (а.а.с.11-14, 16).

Рішенням відповідача від 12.04.2021 №42 у призначенні пенсії було відмовлено.

Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначенням пенсії.

Рішенням від 15.09.2021 №42 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії.

16.09.2021 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.09.2021 №42 у призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено (а.с.15).

Підставою для відмови у призначенні пенсії є недостатність необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Загальний страхований стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 9 місяців 29 днів.

До страхового стажу не зараховані періоди: з 23.07.1979 по 23.08.1979, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу на звільнення; з 07.08.1997 по 14.12.1998 оскільки в записі про звільнення дата наказу записана іншим чорнилом; період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

Вважаючи таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії його вік склав 60 років, згідно записам у трудовій книжці у позивача є необхідний страховий стаж, та відповідно ч.1 ст.26 Закону №1058-IV набув право на призначення пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п."д" ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з рішення відповідача від 23.09.2021 №42, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, стало те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 23.07.1979 по 23.08.1979 (оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу на звільнення), з 07.08.1997 по 14.12.1998 (оскільки в записі про звільнення дата наказу записана іншим чорнилом) та період навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985 (оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 N162 (далі - Інструкція N162).

Підпунктом 1.1. Інструкції N162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 N656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.п.2.11 Інструкції N162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до п.п.2.3 Інструкції N162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції N162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, не належне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі N 677/277/17.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, згідно зі ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 N637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Відповідно до п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд зазначає, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем не надано.

Отже, періоди роботи з 23.07.1979 по 23.08.1979 та з 07.08.1997 по 14.12.1998 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1979 по 22.06.1985, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ), то суд звертає увагу на те, що рішенням Рівненського міського суду від 22.07.2021 у справі №569/13544/21 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , диплому серії НОМЕР_2 , виданого 06.07.1985 Українським орденом Дружби народів інститутом інженерів водного господарства на ім`я ОСОБА_3 (а.с.17).

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач під час призначення пенсії повинен врахувати позивачу як стаж роботи, зазначений у трудовій книжці, так і обумовлений період навчання.

Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону N1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

ОСОБА_1 виповнилося 60 років 09 квітня 2021 року, із заявою про призначення пенсії до відповідача він звернувся 10 квітня 2021 року, тобто з дотриманням умови, визначеної п.1 ч.1 ст.45 Закону N1058-IV.

Відтак, відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача слід здійснити шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 10 квітня 2021 року - з дня, що настав за днем досягнення віку, з яким Закон пов`язує право на призначення пенсії.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї бездіяльності у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Отже, позов підлягає до повного задоволення.

Враховуючи вимоги ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати у виді судового збору у сумі 908,00грн, сплачені згідно з квитанцією від 24.12.2021 N23 (а.с.7).

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.09.2021 №42 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 10 квітня 2021 року пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23 липня 1979 року по 23 серпня 1979 року, з 07 серпня 1997 року по 14 грудня 1998 року та період навчання з 01 вересня 1979 року по 22 червня 1985 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, буд.7, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

Рішення складено 26 серпня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар