Справа № 620/10770/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року Чернігів Справа № 620/10770/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду У країни в Чернігівській області у зарахуванні ОСОБА_1 страхового стажу за період з 1994 року по 2018 роки відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням доданого страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач протиправно відмовив йому у зарахуванні страхового стажу за період з 1994 року по 2018 рік, оскільки була фізичною собою-підприємцем, перебувала на обліку та сплачувала фіксований розмір прибуткового податку громадян, загальний податок і спрощений.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що за інформацією відділу застосування пенсійного законодавства Управління пенсійного забезпечення Головного управління відповідно до довідки Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 29.10.2020 №8782/ФОП/25-01-71-01-10 до страхового стажу позивача зараховані періоди з 01.04.1996 по 30.09.1997; з 03.09.1999 по 02.10.1999, з 02.11.2000 по 31.12.2000, з 11.01.2001 по 11.03.2001, з 15.08.2001 по 12.01.2002, з 16.01.2002 по 28.02.2002, з 13.09.2002 по 28.02.2003 та з 11.11.2003 по 31.12.2003 (періоди, за який сплачено фіксований розмір прибуткового податку з громадян).

За інформацією відділу забезпечення наповнення бюджету № 2 Фінансово - економічного управління Головного управління дані щодо сплати страхових внесків позивачем, як фізичною особою - підприємцем за період з 04.03.1994 по 31.03.1996 відсутні.

За результатами дослідження звітності, яка надавалася до системи персоніфікованого обліку за 2000 - 2004, 2007 - 2008, 2010 - 2011, 2015 роки звітність щодо позивача не подавалася, тому інформація за цей період відсутня. Відповідно, для зарахування страхового стажу за зазначені періоди діяльності необхідною умовою є подання звітності за такі періоди та сплата страхових внесків в повному обсязі.

Щодо даних про страховий стаж за період, по яких подавалася звітність 2005 - 2006, 2009, 2012 - 2014, 2016 - 2018 роки, то якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінмальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених, виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У зв`язку з чим, відповідач вказав, що пенсія позивачу призначена, обчислена та виплачується згідно норм чинного законодавства, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по 1 групі інвалідності (підгрупа Б) внаслідок загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача, відповідач листом від 16.04.2021 №3895-3640/І-02/8-2500/21 повідомив про відсутність інформації про застраховану особу за періоди років з 2000 по 2004, з 2007 по 2008 , з 2010 по 2011, 2015. Також у листі відповідача вказано щодо даних про страховий стаж за період по яких подавалася звітність 2005 - 2006, 2009, 2012 - 2014, 2016 2018, що є аналогічним позиції, викладеній у відзиві на позов.

Також відповідач листом від 30.06.2021 повідомив позивача, що за інформацією відділу забезпечення наповнення бюджету № 2 Фінансово - економічного управління Головного управління дані щодо сплати страхових внесків ОСОБА_1 , як фізичною особою - підприємцем за період з 04.03.1994 по 31.03.1996 відсутні.

Вважаючи, що відповідач протиправно не врахував страховий стаж за період з 1994 року по 2018 рук, чим порушив права та інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-IV).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ(далі Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, зокрема, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІУвизначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія по інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю І групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Положеннями частини першої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З системного правового аналізу викладеного слід дійти висновку, що страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обраховується на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно частини першої, пункту «а» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Положеннями статті 1 Закону № 1058-IV, зокрема, визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 03.10.2017 № 2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 3-1 відповідно до якого до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Тобто, вказаними змінами законодавець передбачив, що період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Водночас, відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.10.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відтак, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вирішуючи питання протиправності дій відповідача щодо не зарахування позивачу періоду з 1994 рік по 2018 рік підприємницької діяльності до страхового стажу, суд звертає увагу на наступні докази:

- свідоцтво про державну реєстрацію підприємницької діяльності № 1822, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ;

- довідка Державної податкової адміністрації України №17-112/370, де вказано про фіксовану плату за патент з 06.04.98 -05.05.98, з 06.05.98 04.06.98;

- лист Державної податкової інспекції у місті Чернігові від 09.09.99 № 17-112/2563, де вказано про сплату податку на прибуток у вигляді фіксованого патенту за 06.01.99 та з 04.02.99 по 30.06.99;

- лист Державної податкової інспекції у місті Чернігові від 20.05.99 №17-112/818, відповідно до якого позивач сплачував прибутковий податок у вигляді фіксованої сплати за ІІІ квартал 1998 року (серпень), за ІV квартал 1998 року (жовтень, листопад, грудень), за І квартал 1999 року (січень);

- довідка Новозаводського Районного відділу Пенсійного фонду України про те, що ОСОБА_1 сплатила страхові внески до Пенсійного фонду за І квартал 1996 року, що також відображено у квитанціях від 21.07.1997, від 27.01.1998, 27.01.1998;

- довідка, видана ОСОБА_1 в тому, що вона займається підприємницькою діяльністю і її дохід з 1995 року складає 30.900,000 грн та з І кварталу 1996 року 5.325.000 грн;

- довідка, видана позивачу, що він сплатив страхові внески до Пенсійного фонду України за ІІ-ІV квартали 1996 року в сумі 109-87 грн;

- довідка від 28.07.2003 № 6935/І/17-106, видана заступником начальника ДПІ у м.Чернігові про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю;

- довідка від 21.02.2006 № 2927/І/17-106, видана заступником начальника ДПІ у м.Чернігові про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю;

- довідка від 21.02.2006 № 2927/І/17-106, видана заступником начальника ДПІ у м.Чернігові про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю;

- довідка від 09.07.2008 № 8222/І/17-106, видана заступником начальника ДПІ у м.Чернігові про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю;

- книга обліку доходів і витрат;

- довідка Головного управління ДПС у Чернігівській області від 29.10.2020 №8782/ФОП/25-01-71-01-10 про перебування позивача на відповідних системах оподаткування з 03.09.1999 по 18.12.2018.

Так суд вказує, що у довідці Головного управління ДПС у Чернігівській області від 29.10.2020 №8782/ФОП/25-01-71-01-10 зазначено, що інформацію про систему оподаткування з 04.03.1994 року по 02.09.1999 року надати немає можливості, оскільки облікова справа згідно описів тимчасового зберігання, перебуваючи в архіві Головного управління ДПС у Чернігівській області, Чернігівська ДПІ (м. Чернігів), потрапила під дію стихійного лиха (підтоплення цокольного поверху адмінбудівлі) і зазнала не відновлюваних пошкоджень.

При цьому, судом встановлено, що позивачем вчинялися дії щодо отримання документів, необхідних для призначення пенсії з урахуванням включення до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності.

Тож право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене у залежність від документів, які неможливо отримати у зв`язку з їх пошкодженнями. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, але відповідачем не надано належну оцінку доказам поданих позивачем, зважаючи на те, що така довідка була досліджена пенсійним органом, що підтверджується листом відповідача від 30.12.2020 № 5332-5623/І-02/8-2500/20, наявним у матеріалах справи.

Разом з тим, положеннями пункту 4.2. Порядку 22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно підпунктів 2, 4 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань; користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами.

Відповідач, будучи обізнаним про неможливість надання необхідних документів самим позивачем, не скористався правом, передбаченим наведеною нормою, щодо самостійного отримання від державних органів необхідних відомостей та не вжив всіх можливих заходів щодо належного та повного виконання своїх функцій по сприянню особі в отриманні нею соціальних гарантій у вигляді призначення пенсії з урахуванням відповідного страхового стажу.

Однак, суд вказує, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, а саме: довідка Новозаводського Районного відділу Пенсійного фонду України про те, що ОСОБА_1 сплатила страхові внески до Пенсійного фонду за І квартал 1996 року, що також відображено у квитанції від 21.07.1997; довідка, видана ОСОБА_1 в тому, що вона займається підприємницькою діяльністю і її дохід з І кварталу 1996 року складає 5.325.000 грн; довідка, видана позивачу, що він сплатив страхові внески до Пенсійного фонду України за ІІ-ІV квартали 1996 року в сумі 109-87 грн, у відповідача були відсутні правові підстави для неврахування страхового стажу за повний 1996 рік.

Таким чином, у зв`язку з викладеними правовими нормами та наявними у матеріалах справи доказами, а також тим, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень протилежного не довів, суд приходить до висновку, що Головне управління протиправно не зарахувало до страхового стажу повний 1996 рік, 2000-2004 роки, 2006 рік, 2007-2008 роки, 2009 рік, 2010-2011 роки, 2012-2014 роки, 2015 роки, 2016-2018 роки відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо іншої частини вимог необхідно зазначити, що відповідно до відповіді на звернення від 30.12.2020 та до відзиву на позов відповідачем за інформацією відділу застосування пенсійного законодавства Управління пенсійного забезпечення Головного управління відповідно до довідки Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 29.10.2020 №8782/ФОП/25-01-71-01-10 до страхового стажу позивача зараховані періоди з 01.04.1996 по 30.09.1997; з 03.09.1999 по 02.10.1999, з 02.11.2000 по 31.12.2000, з 11.01.2001 по 11.03.2001, з 15.08.2001 по 12.01.2002, з 16.01.2002 по 28.02.2002, з 13.09.2002 по 28.02.2003 та з 11.11.2003 по 31.12.2003 (періоди, за який сплачено фіксований розмір прибуткового податку з громадян), у зв`язку з чим спір щодо цієї частини вимог відсутній і права позивача не порушені.

У зв`язку з тим, що пенсія по інвалідності призначена позивачу, суд відмовляє в даній частині вимог, адже права та інтереси позивача не порушені.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування позивачу до страхового стажу повний 1996 рік, 2000-2004 роки, 2006 рік, 2007-2008 роки, 2009 рік, 2010-2011 роки, 2012-2014 роки, 2015 роки, 2016-2018 роки відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивача повний 1996 рік, 2000-2004 роки, 2006 рік, 2007-2008 роки, 2009 рік, 2010-2011 роки, 2012-2014 роки, 2015 роки, 2016-2018 роки відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу повний 1996 рік, 2000-2004 роки, 2006 рік, 2007-2008 роки, 2009 рік, 2010-2011 роки, 2012-2014 роки, 2015 роки, 2016-2018 роки відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 повний 1996 рік, 2000-2004 роки, 2006 рік, 2007-2008 роки, 2009 рік, 2010-2011 роки, 2012-2014 роки, 2015 роки, 2016-2018 роки відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул.П`ятницька, 83-А,м.Чернігів,14005, .

Повний текст рішення суду виготовлено 29 серпня 2022 року.

Суддя О.В. Заяць