Справа № 200/3629/22
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2022-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2022 року Справа№200/3629/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Просив суд: 1) визнати незаконним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 76 від 29 грудня 2021 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2); 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) від 03 лютого 2021 року із зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи з 16 вересня 2008 року по 22 березня 2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10», з 10 вересня 2014 року по 30 вересня 2015 року на посаді «електрозварювальника» в Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», з 18 червня 2018 року по 07 серпня 2018 року на посаді «електрогазосварювальника» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробнича компанія «ЕЛЕКО», з 19 вересня 2018 року по 04 травня 2020 року на посаді «електрогазосварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДРС» та до Списку № 1 періоду служби в армії з 11 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року, та період навчання з 01 вересня 1981 року по 25 червня 1983 року за спеціальністю «електрогазосварник» в ФЗУ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням № 76 від 29 грудня 2021 року йому було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Отже, позивач вважає що його права були порушенні таким рішенням відповідача, у зв`язку із чим він звернувся до суду.

24 червня 2022 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вік позивача 55 років, згідно рішення про відмову від 29.12.2021 року № 76 повторно розглянута заява від 03.02.2021 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої Донецьким окружним адміністративним судом в рішенні від 27.08.2021 року по справі № 200/3038/21, та зараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з 27.08.1999 року по 25.02.2000 року, з 01.10.2015 року по 06.03.2018 року. Після перегляду заяви страховий стаж позивача складає 31 рік 09 місяців 04 дні, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 1 01 рік 04 місяці 14 днів та пільговий стаж за Списком № 2 04 роки 10 місяців 09 днів.

Щодо зарахування часу проходження військової служби позивачем до його пільгового стажу, Пенсійний фонд зазначає, що відповідно до листа Пенсійного фонду України, міністерства праці та соціальної політики України від 16.01.2006 року № 194/0/14-06/039-6 № 467/02-20, пільговий стаж зараховується на цей період, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах. За даними електронної пенсійної справи період роботи до військової служби не підтверджено за Списком № 1. За таких обставин, представник відповідача у відзиві, зазначає, що призначити пенсію на пільгових умовах незалежно від віку згідно частини 2 статті 114 Закону України № 1058 з 13.04.2022 року немає законних підстав.

З огляду на вищевикладене, представник відповідача, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позовних вимог.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 виданий Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

03.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівсько -Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Костянтинівсько Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08 лютого 2021 року № 11 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту другого частини другої ст. 114 Закону № 1058, в зв`язку з відсутністю на дату звернення необхідного пільгового стажу по Списку № 2 12 років 06 місяців. Рішення про відмову мотивоване тим, що відповідно до записів у трудовій книжці заявник працював: в КП «Костянтинівське трамвайне управління» з 27.07.1999 року по 25.02.2000 року на посаді електрогазозварника; на ВАТ «ВК Елтеко» з 01.10.2015 року по 06.03.2018 року. При цьому, записи у трудовій книжці не містять всіх необхідних даних для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах. Довідки про підтвердження наявного трудового стажу, надані позивачем не відповідають вимогам чинного пенсійного законодавства, а саме додатку № 5 та видані в порушення пункту 23 Постанови № 637, а саме документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою - довідки не засвідчені підписом головного бухгалтера та начальником відділу кадрів, що передбачено бланком встановленого зразка згідно додатку 5.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 200/3038/21-а: визнано протиправними та скасовані рішення Костянтинівсько -Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.02.2021 року № 11 та від 26.02.2021 року № 30 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Костянтинівсько - Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 лютого 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; зобов`язано Костянтинівсько Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи на КП «Костянтинівське трамвайне управління» з 27.07.1999 року по 25.02.2000 року та на ВАТ «ВК ЕЛТЕКО» з 01.10.2015 року по 06.03.2018 року.

На виконання вищевказаного рішення Донецького окружного адміністративного суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 від 29 грудня 2021 року № 6, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж за Списком № 2. Відповідно до спірного рішення, позивач має страховий стаж 31 рік 09 місяців 04 дні, з яких пільгового стажу за Списком № 1 01 рік 04 місяці 14 днів, за Списком № 2 04 роки 10 місяців 09 днів.

Позивач вказує, що до пільгового стажу за Списком № 2 йому не зараховано періоди роботи: з 16 вересня 2008 року по 22 березня 2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж-10»; з 10 вересня 2014 року по 30 вересня 2015 року на посаді «електрогазозварювальника» в відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський завод високовольтної апаратури»; з 18 червня 2018 року по 07 серпня 2018 року на посаді «електрогазозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю ВК «ЕЛТЕКО»; з 19 вересня 2018 року по 04 травня 2020 року на посаді «електрогазозварювальника» в ТОВ «ДРС» та до Списку № 1 період служби в армії з 11 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року та період навчання з 01 вересня 1981 року по 25 червня 1983 року за спеціальністю «електрозварник» в ФЗУ.

Як вбачається з матеріалів справи, до пільгового стажу позивача за Списком № 1 відповідачем не зараховано період служби позивача в армії з 11 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року та період навчання з 01 вересня 1981 року по 15 червня 1983 року за спеціальністю «електрогазозварник» в ФЗУ.

До пільгового стажу за Списком № 2 позивачу не зараховано періоди його роботи з 01.03.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року та з 01.01.2011 року по 28.02.2011 року, через відсутність страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону № 1058-ІV).

Спірним питанням даної справи є саме не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періодів роботи з 16 вересня 2008 року по 22 березня 2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10», з 10 вересня 2014 року по 30 вересня 2015 року на посаді «електрозварювальника» в Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», з 18 червня 2018 року по 07 серпня 2018 року на посаді «електрогазозварювальника» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробнича компанія «ЕЛЕКО», з 19 вересня 2018 року по 04 травня 2020 року на посаді «електрогазозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДРС» та до Списку № 1 періоду служби в армії з 11 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року та період навчання з 01 вересня 1981 року по 25 червня 1983 року за спеціальністю «електрогазозварник» в ФЗУ, та відмова у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, а саме: з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.08.2022 року (форма-РС) про розрахунок стажу ОСОБА_1 та пояснень відповідача щодо зарахування стажу позивача, до страхового та пільгового стажу позивача не враховано періоди його роботи з 01.03.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року та з 01.01.2011 року по 28.02.2011 року через відсутність страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб. Крім того до пільгового стажу позивача за Списком № 1 не зараховано період його навчання та проходження служби в армії.

Відповідач не заперечує факт роботи позивача на роботах, що відносяться до Списку 2 пільгових професій в періоди з 01.03.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року та з 01.01.2011 року по 28.02.2011 року.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

За приписами ст. 113 Закону № 1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Крім того суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання товариством з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не зарахувало до страхового та пільгового стажу за Списком 2 позивача, періоди його роботи з 01.03.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року та з 01.01.2011 року по 28.02.2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10».

Щодо посилання позивача на те, що йому не було зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 16 вересня 2008 року по 22 березня 2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10», з 10 вересня 2014 року по 30 вересня 2015 року на посаді «електрозварювальника» в Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», з 18 червня 2018 року по 07 серпня 2018 року на посаді «електрогазозварювальника» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробнича компанія «ЕЛЕКО», з 19 вересня 2018 року по 04 травня 2020 року на посаді «електрогазозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДРС», суд зазначає наступне.

Як вбачається з довідки форми РС-право, період роботи позивача з 16 вересня 2008 року по 22 березня 2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10», зарахований до його пільгового стажу за Списком № 2.

Щодо інших спірних періодів, суд зазначає наступне.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 , він з 10 вересня 2014 року по 30 вересня 2015 року працював на посаді «електрозварювальника» в Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський завод високовольтної апаратури» (записи трудової книжки №№ 30, 31); з 18 червня 2018 року по 07 серпня 2018 року працював на посаді «електрогазозварювальника» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробнича компанія «ЕЛЕКО» (записи трудової книжки №№ 39,40); з 19 вересня 2018 року по 04 травня 2020 року на посаді «електрогазозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДРС» (записи трудової книжки №№ 41,42).

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затвердив постановою від 12 серпня 1993 року № 637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зважаючи на викладене, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.

Згідно п. 18 вказаного Порядку за відсутності документів, про наявний стаж роботи і неможливістю одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, які зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань неменше двох свідків, які знають заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Трудова книжка позивача має відповідні записи про його роботу.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до першого абзацу п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 зазначеного Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

При визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовується «Список № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах» і «Список № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових раз заходи».

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Як встановлено з трудової книжки позивача у спірні періоди позивач працював на посаді електрозварювальника.

Вказана професія, за якою працював позивач, віднесена до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, Постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 24.03.1994 року.

Отже, позивач у спірні періоди виконував роботи, які дають право на призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, не зарахування Пенсійним фондом вказаних періодів роботи позивача на посаді електрозварювальника не відповідають чинному законодавству.

Крім того, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядком № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам, і правилам, установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 або № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1 або № 2, відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Аналогічний правовий висновок виклала Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 року

За таких обставин, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства та не надання позивачем довідки про пільговий стаж роботи не може бути підставою для відмови у зарахуванні позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 07.10.2008 року по 26.03.2010 року.

Згідно правової позицією Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та № К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначено, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконування роботи за наявності чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявність у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Тобто, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавити лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, що дані, які містяться в трудовій книжці позивача, містять неправдиві або недостовірні дані.

Щодо не зарахування Пенсійним фондом до пільгового стажу за Списком № 1 періоду служби в армії з 11 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 109 Положення №590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР та перебування у партизанських загонах; служба у військах та органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба у органах міліції. Перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку (підпункт «к»). При призначенні на пільгових умовах або у пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та у гарячих цехах та на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» та «б») пункту 16), та пенсій з нагоди втрати годувальника їхнім сім`ям, а також пенсій за старістю робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи, що звернулася за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка йшла після закінчення цього періоду.

Судом встановлено, що до служби у складі Збройних Сил СРСР позивач працював за професією, яка передбачена Списком № 1.

10 січня 1992 року відповідно до постанови Верховної Ради України від 20 грудня 1991 року № 2012-XII «Про порядок ведення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був введений в дію Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 8 цього Закону час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, період служби у складі Збройних Сил СРСР з 11 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за списком № 1.

Щодо позовної вимоги про зарахування періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 25 червня 1983 року за спеціальністю «електрогазозварник» в ФЗУ до пільгового стажу за Списком № 1, суд зазначає наступне.

Згідно з п. «д» ч.3 ст.56 Закону 1788 до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абз.1 ч.1ст.38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР Про професійно-технічну освіту ).

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є строк перерви між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу який не повинен перевищувати трьох місяців та зарахування на роботу за здобутою спеціальністю після закінчення навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після закінчення навчання протягом місяця працевлаштувався на роботу за здобутою спеціальністю після закінчення навчання, яка відноситься до Списку 1.

Отже, відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період його навчання.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь яких інших умов для цього.

У даному ж випадку, враховуючи те, що відповідачем протиправно також не зараховано до страхового та пільгового стажу за Списком 2 позивача, періоди його роботи з 01.03.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року та з 01.01.2011 року по 28.02.2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10», суд зазначає, що належним для відновлення порушених прав та інтересів позивача буде також зобов`язання відповідача зарахувати ці періоди роботи до страхового та пільгового стажу позивача.

Суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно з частиною першою вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми слідує, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення». Так, відповідно до пункту третього цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п. 77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благо отримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, є такими що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. (квитанція № 4365-3904-2967-0505 від 18.06.2022 року).

Враховуючи співмірність заявлених та задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судових витрат у розмірі 700 грн.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Рішення головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) № 76 від 29 грудня 2021 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) визнати незаконним та скасувати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) від 03 лютого 2021 року із зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи, з 10 вересня 2014 року по 30 вересня 2015 року на посаді «електрозварювальника» в Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», з 18 червня 2018 року по 07 серпня 2018 року на посаді «електрогазозварювальника» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробнича компанія «ЕЛЕКО», з 19 вересня 2018 року по 04 травня 2020 року на посаді «електрогазозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДРС»; до страхового та пільгового стажу за Списком 2 періоди роботи з 01.03.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року та з 01.01.2011 року по 28.02.2011 року на посаді «електрозварювальника» в товаристві з обмеженою відповідальністю БУ «Металургмонтаж 10»; до Списку № 1 періоду служби в армії з 11 листопада 1984 року по 10 листопада 1986 року та період навчання з 01 вересня 1981 року по 25 червня 1983 року за спеціальністю «електрогазозварник» в ФЗУ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 700 (сімсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко