Справа № 460/17140/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2022 року м. Рівне №460/17140/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУНП в Рівненській області, відповідач), за змістом якого просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2021 по 08.11.2021 включно у сумі 14784,61грн.

Позов обґрунтований тим, що наказом ГУНП в Рівненській області від 08.10.2021 №193 о/с "По особовому складу" позивача звільнено зі служби в поліції. У день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, а саме: не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні. Оскільки відповідач провів повний розрахунок лише 09.11.2021, з останнього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 20.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

02.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що норми, передбачені ст.ст.116-117 КЗпП України на спірні правовідносини не розповсюджуються. Вказує, що повний розрахунок при звільненні із позивачем відбувся у строки, передбачені чинним законодавством. Крім того, відповідачем заперечується розрахунок суми стягнення, який наданий позивачем.

08.02.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою відповідачем не спростовано аргументи, викладені у позовній заяві.

23.02.2022 від позивача надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Розглянувши позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України з 01.04.2011 по 08.10.2021, остання посада "інспектор відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУНП в Рівненській області", мав спеціальне звання "капітан поліції".

Наказом ГУНП в Рівненській області від 08.10.2021 №193о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів).

У наказі про звільнення ОСОБА_1 зазначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги становить 10 років 06 місяців 07 днів.

У день звільнення позивача з ним не було проведено повного розрахунку, а саме: не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

Згідно із банківською випискою АТ АБ "Укргазбанк", одноразову грошову допомогу в сумі 66825,50грн ОСОБА_1 виплачено 09.11.2021.

Тобто, відповідач затримав повний розрахунок з позивачем на 31 день.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 N988, та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з приписами статей 1 та 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 N108/95-ВР, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 N 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі Постанова №988), грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вищенаведені норми законодавства дають підстави для висновку, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ/поліції норм Кодексу законів про працю України стосується виключно норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Таким чином, ані Законом №580-VIII, ані Постановою №988, чи іншим спеціальним законодавством, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ/поліції.

Поряд з цим, це питання врегульовано Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно з частиною 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Отже, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, то у цьому випадку застосуванню підлягають положення трудового законодавства.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа N21-1765а15) дійшов висновку, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Виходячи з наведених вимог законодавства всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а в разі ж невиконання такого обов`язку наступає передбачена нормами КЗпП України відповідальність.

У разі наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення по день вирішення спору на користь працівника, тобто по день постановлення відповідного рішення суду.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 07.02.2018, від 01.03.2018 у справах N806/535/16, N806/1899/17 та від 23.05.2018 у справі N803/1212/16.

Виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону №580-VIII, статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1991 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб".

Оскільки зазначені нормативно-правові акти не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то суд застосовує приписи трудового законодавства щодо оплати праці.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Вказана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 (справа N21-8а15), Верховним Судом від 19.06.2019 (справа N820/3313/17), від 05.12.2019 (справа N806/409/17), та Верховним Судом у постанові від 27.04.2020 (справа №819/639/18).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (місячного грошового забезпечення), що застосовується в тому числі і при обчисленні середньоденного заробітку за час затримки розрахунку (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, -на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 28.01.2022 №57, виданою управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Рівненській області, грошове забезпечення ОСОБА_1 за два місяці служби перед звільненням складало 27137,26грн (серпень 2021 року 13568,63грн, вересень 2021 року 13568,63грн).

Отже, середньоденний заробіток позивача становить 444,87грн (з розрахунку: 27137,26грн/61 календарний день).

Розраховуючи суму, що підлягає до стягнення з відповідача, суд бере до уваги вищезазначену довідку про грошове забезпечення позивача від 28.01.2022 №57, згідно з якою середньоденне грошове забезпечення позивача становить 444,87грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за період з 09.10.2021 по 08.11.2021 в сумі 13790,97грн (444,87грн х 31 к.д.).

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як встановлено судом, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в сумі 908,00грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №85914 від 08.12.2021.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 860,83грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України, для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у цій справі надавав адвокат Пащук Тарас Сергійович згідно з ордером на надання правничої допомоги серії ВК №1033023, виданим 18.11.2021 адвокатським бюро "Тараса Пащука".

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 17.11.2021 №211, укладений між позивачем та адвокатським бюро "Тараса Пащука", додаткову угоду №1 від 17.11.2021, детальний опис юридичних послуг (правової допомоги) від 18.02.2022, акт приймання-передачі наданої правової допомоги №01 від 18.02.2022, рахунок №1 від 18.02.2022.

Згідно з актом приймання-передачі наданої правової допомоги №01 від 18.02.2022, адвокатським бюро "Тараса Пащука" було надано позивачу правничу допомогу загальною вартістю 7945,00грн, зокрема: проведено зустріч з клієнтом, надання первинної консультації; правовий аналіз наданих клієнтом документів; пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; підготовка та направлення адвокатського запиту до ГУ НП в Рівненській області; підготовка позовної заяви у справі №460/17140/21; підготовка відповіді на відзив у справі №460/17140/21.

Таким чином, належними і допустимим доказами витрати позивача на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Пащуком Т.С., підтверджуються у сумі 7945,00грн.

Щодо відсутності документа про фактичну сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу (платіжного документа), суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/20) судова колегія зазначила, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Так, на переконання колегії суддів, норми ст.ст.134, 139 КАС були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Як зазначено в абз.268 Рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" (заява №19336/04): "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" [ВП], заява N34884/97, п.30, ECHR 1999-V)".

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає цілком обґрунтованою вартість послуг адвоката у сумі 7945,00грн, які є співмірними з наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 17.11.2021 №211.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 7532,29грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені із служби (в день звільнення).

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2021 по 08.11.2021 в сумі 13790 (тринадцять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 97 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 860 (вісімсот шістдесят) гривень 83коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7532 (сім тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 29 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул.Хвильового, буд.2. м.Рівне, Рівненська область, 33028; ідентифікаційний код юридичної особи 40108761).

Рішення складено 26 серпня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар