Справа № 560/6184/22
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6184/22
РІШЕННЯ

іменем України

29 серпня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом від 08.06.2022, у якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2018 по день фактичного розрахунку - 06.05.2022 включно; 2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2018 по день фактичного розрахунку - 06.05.2022 включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення, з урахуванням раніше виплаченої суми середнього заробітку.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що фактично остаточний розрахунок з ним здійснено 06.05.2022. Вказує, що звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідач відповіді на заяву позивача не надав. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ухвалою від 09.06.2022 суд відкрив провадження у справі, та витребував докази.

24.06.2022 до суду поступив відзив на позовну заяву №6/1935 від 23.06.2022, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, положення статті 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Просить врахувати Постанову Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі № 825/325/16 де вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи (арк. спр. 26-28).

Також, 24.06.2022 до суду поступило клопотання, в якому відповідач просив залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою суду від 27.06.2022 у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_3 про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, відмовлено. Повторно витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 докази (арк. спр. 34-35).

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з Витягом з Наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.11.2018 №85 (по стройовій частині) позивача з 28.11.2018 виключено зі списків особового складу частини (арк. спр. 11).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №560/3895/19, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2016-2018 років. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016-2018 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На виконання рішення суду, відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в сумі 18 155,22 гривень.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2022 по справі №560/3896/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 листопада 2018 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по дату звільнення зі служби 28 листопада 2018 року, враховуючи встановлений законом базовий місяць для проведення індексації (місяць, у якому відбулось підвищення оплати праці (суми її постійних складових).

На виконання рішення суду, відповідач виплатив позивачу частину індексації грошового забезпечення в сумі 4798,50 гривень.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 по справі №560/4695/21, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - грудня 2015 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) - січень 2008 року, з врахуванням виплаченої суми.

На виконання постанови суду по справі №560/4695/21, відповідачем 06 травня 2022 року виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 77572,36 гривень (арк. спр. 44).

ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповіді на вказану заяву відповідач не надав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так як остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 06 травня 2022 року періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 29.11.2018 (з дня, наступного за датою звільнення) по 06 травня 2022 року.

При цьому, суд враховує, що Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року по справі №560/3196/20, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2018 по 29.04.2020. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.11.2018 по 29.04.2020 в розмірі 22688,55 грн. (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень п`ятдесят п`ять копійок) - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.11.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016-2018 років. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Отже, за період з 29.11.2018 по 29.04.2020 відповідач поніс відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, і виплатив позивачу його середній заробіток за вказаний період, тому відсутні підстави повторно стягувати з відповідача середній заробіток за період з 29.11.2018 по 29.04.2020.

Середньоденний заробіток позивача, відповідно до довідки відповідача №9/2/3802 від 21.06.2022, складає 431,66 гривень.

За період з 30.04.2020 по 06.05.2022 розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 318133,42 грн (431,66 грн х 737 днів).

Верховним Судом сформовано ряд правових позицій щодо подібних правовідносин, зокрема, у справах №821/1083/17, №761/9584/15-ц, №806/2473/18, який передбачає співмірність розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, що законодавчо не врегульовано. Тобто, застосовується різний механізм розрахунків з дотриманням принципів пропорційності, справедливості та врахування обставин, що впливають на визначення її розміру.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду щодо співмірності, які є різними щодо методики розрахунку за відсутності законодавчого врегулювання, суд першої інстанції вважає, що позивач частково довів позовні вимоги, адже сума 318133,42 грн є не співмірною із сумою боргу - 77572,36 гривень (більше ніж у 4-ри рази суми боргу), яка вчасно не виплачена ОСОБА_1 , тому співмірною сумою буде сума вчасно не виплачена ОСОБА_1 у розмірі 77572,36 гривень. При цьому, суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку вчасно у повному обсязі у порушення вимог ст. 117 КЗпП України, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 06.05.2022 в сумі 77572,36 (сімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні тридцять шість копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29 серпня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_3 (вул. Героїв Майдану, 64,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 08202826)

Головуючий суддя А.І. Петричкович