Справа № 460/18280/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2022 року м. Рівне №460/18280/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просить суд:

- зобов`язати відповідача сформувати та направити до Управління Державної казначейської служби України у м.Рівному подання про повернення помилково або надміру сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 6715,00грн згідно з квитанцією від 20.11.2020 №120.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.11.2020 позивач змушена була сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з договору купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно з чинним законодавством, громадяни України, які придбавають житло вперше, не належать до платників зазначеного збору. На звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про повернення безпідставно сплачених коштів, позивач отримала відповідь про відсутність підстав у задоволенні заяви у зв`язку з недоведеністю факту придбання житла вперше, а тому звернулася до суду.

Ухвалою суду від 04.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

24.01.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними.

В обґрунтування заперечень зазначено, що обов`язок надання нотаріусу необхідних відомостей та документів (інформації, відомостей, довідок тощо), які необхідні для звільнення від сплати збору, покладається на покупця (позивача). Позивачем таких документально підтверджених відомостей надано не було.

Діючим законодавством не визначено механізму повернення цього платежу управліннями пенсійного фонду. Відсутні не лише норми, які регулюють даний аспект, а й чіткий перелік документів, що підлягають аналізу для встановлення обґрунтованого висновку про факт первинного придбання нерухомості.

Оскільки позивачем сплачено збір добровільно, то зазначені кошти не належать до помилково або надміру зарахованих до державного бюджету.

Органи Пенсійного фонду України не вправі контролювати дотримання чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій та не є розпорядниками державних коштів.

Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

07.02.2022 позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач посилається на судову практику із аналогічних спорів.

Розглянувши позовну заяву, відзив та пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

20.11.2020 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу О.В. Киселюк, зареєстровано в реєстрі за №1754.

За цим договором ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Продаж квартири за домовленістю сторін було вчинено за ціною 671419,44грн.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.11.2021 №282167814, власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Згідно з квитанцією від 20.11.2020 №120, ОСОБА_1 сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6715,00грн.

02.11.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Листом від 09.11.2021 №1700-09-8/46571 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 про те, що вирішити її заяву позитивно законні підстави відсутні у зв`язку з неподанням до Пенсійного фонду всіх необхідних документів.

01.12.2021 ОСОБА_1 повторно подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування із відповідними додатками.

Листом від 15.12.2021 №1700-11-8/52325 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 про те, що вирішити її заяву позитивно законні підстави відсутні у зв`язку з неподанням до Пенсійного фонду всіх необхідних документів.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі Закон №400/97-ВР).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону №400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Аналогічні за змістом приписи передбачені пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі -Порядок №1740).

Таким чином, законодавець визначив, що громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, нею придбано майно вперше, до укладення договору купівлі-продажу від 12.02.2009 інша нерухомість нею не придбавалася.

Відповідачем зазначені відомості в порядку виконання обов`язку, визначеного частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, належними та допустимими доказами не спростовані.

Суд зазначає, що станом на час придбання позивачем нерухомості механізм перевірки інформації про те, чи здійснювалося придбання особою житла вперше, був відсутнім.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України щодо тлумачення терміну "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону №400/97-ВР.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі у зв`язку з відсутністю у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Відтак, за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, яка зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України і його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись у провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не повинно мати наслідком порушення прав громадян.

Зазначена правова позиція викладена у висновках Верховного Суду, що містяться у постановах від 30.01.2018 №К/9901/412/17, від 14.02.2018 №К/9901/1783/18 від 20.02.2018 №К/9901/404/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону №400/97-ВР, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

За приписами п.8 ст.2 та п.10 ст.4 Закону №400/97-ВР, об`єктом оподаткування для платників збору, які придбали нерухоме майно, є вартість нерухомого майна, зазначена в договору купівлі-продажу, та сплачується платником у розмірі 1 відсотка від об`єкта оподаткування.

Згідно зі ст.3 Закону №400/97-ВР, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування платники збору, визначені у частині другій цієї статті, сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п.18 Порядку №1740, повернення помилково або надміру сплачених сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій здійснюється у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України та нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання, щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182 (далі Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства (далі органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)).

Відповідно до пункту 5 глави 1 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

Пунктом 10 Порядку №787 встановлено, що у день отримання подання відповідне головне управління Казначейства, Казначейство здійснює перевірку повноти реквізитів подання та зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні.

Подання, яке не пройшло перевірку повноти реквізитів та/або зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні, головне управління Казначейства, Казначейство до виконання не приймає, про що не пізніше наступного робочого дня з дня отримання подання інформує орган, що контролює справляння надходжень бюджету, або орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, та/або місцевий фінансовий орган шляхом надсилання засобами системи Казначейства відповідного електронного повідомлення із зазначенням причини відмови у прийнятті подання.

Орган, що контролює справляння надходжень бюджету, або орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, та/або місцевий фінансовий орган за результатами опрацювання подання, яке не пройшло здійснену головним управлінням Казначейства, Казначейством перевірку повноти реквізитів, протягом трьох робочих днів з дня отримання електронного повідомлення з відмовою формує подання з уточненими реквізитами, необхідними для перерахування помилково або надміру сплачених сум.

Таке повторно сформоване подання підлягає надсиланню засобами системи Казначейства до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства у порядку, визначеному цим розділом.

Якщо за результатами опрацювання подання, яке не пройшло здійснену головним управлінням Казначейства, Казначейством перевірку зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні, та/або повноти реквізитів, неможливо встановити відповідні реквізити, орган, що контролює справляння надходжень бюджету, або орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, протягом трьох робочих днів з дня отримання відповідного електронного повідомлення готує та надсилає платнику письмове повідомлення з відмовою у поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови.

За умови інформаційно-технологічних можливостей органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або органу, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, повідомлення з відмовою в поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови може бути надане платнику в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Подання, яке пройшло перевірку повноти реквізитів подання та зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні, приймається головним управлінням Казначейства, Казначейством до виконання.

Про прийняття подання до виконання головне управління Казначейства, Казначейство інформує орган, що контролює справляння надходжень бюджету, або орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, шляхом надсилання засобами системи Казначейства відповідного електронного повідомлення.

Тобто, положеннями Порядку №787 чітко визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті (податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів) здійснюється головними управліннями Казначейства, Казначейством за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, яке подається платником таких платежів із відповідною заявою про повернення коштів з бюджету, складеною у довільній формі, із зазначенням обов`язкової інформації, зазначеної в абз.8 п.5 Порядку №787.

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна у розмірі 1% від вартості нерухомості не належить до коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, тому не підлягає врегулюванню Порядком №787.

Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету", контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 "Збір з операцій придбавання (купівлі-продажу) нерухомого майна" покладено на Пенсійний фонд України.

Отже, органом, що контролює справляння до бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна у розмірі 1% від вартості нерухомості, є виключно орган Пенсійного фонду.

Оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.03.2018 у справі №819/1249/17, від 13.12.2018 у справі №813/969/17.

Обґрунтовуючи заперечення на позовну заяву, а також в адресованих позивачу листах від 05.11.2021 №1700-09-8/46571, від15.12.2021 №1700-11-8/52325 відповідач посилається на вимоги п.п."б", "в" і "г" п.15-2 Порядку №1740, якими передбачено документи, що підтверджують придбання особою житла вперше, та зазначає, що позивачем такі документи подані не були.

Суд критично оцінює такі посилання відповідача з огляду на те, що зазначений Порядок №1740 регулює питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, а не порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, зокрема, і збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що є предметом спору у цій справі.

Жоден нормативний акт не передбачає обов`язку особи, яка звертається до органу Пенсійного фонду із заявою щодо формування подання про повернення помилково зарахованих до бюджету коштів зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, підтверджувати документами, передбаченими п.п."б", "в" і "г" п.15-2 Порядку №1740, факт придбання житла вперше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довела ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Поряд з цим, суд враховує, що пунктом 3 Порядку №787 обов`язок щодо повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів покладається саме на Головні управління Казначейства та Казначейство України.

Тому, з урахуванням вимог пункту 3 Порядку №787, належним та ефектичним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача сформувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області подання про повернення помилково або надміру сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 6715,00грн згідно з квитанцією від 20.11.2020 №120

Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що за подання адміністративного позову ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 30.12.2021 №ПН266288С1 сплатила судовий збір у сумі 908,00грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, сплачений судовий збір у зазначеній сумі належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають сплаті в порядку компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у цій справі надавав адвокат Гарбар О.М. згідно з ордером на надання правничої допомоги серії ВК №1038822, виданим 07.02.2022 адвокатським об`єднанням "Юридична основа".

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 27.12.2021, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Юридична основа", акт виконання замовлення від 30.12.2021 по Договору про надання правничої допомоги від 27.12.2021, детальний опис робіт (наданих послуг).

Згідно з актом виконання замовлення від 30.12.2021, адвокатським об`єднанням "Юридична основа" було надано ОСОБА_1 правничу допомогу загальною вартістю 1500,00грн, зокрема: здійснено правовий аналіз листа-відповіді ГУ ПФУ в Рівненській області від 09.11.2021 №1700-09-8/46571 та від 15.12.2021 №1700-11-8/52325; здійснено написання, формування та забезпечення подання до Рівненського окружного адміністративного суду позову про зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Гарбарем О.М., у сумі 1500,00грн підтверджуються належними і допустимими доказами.

Поряд з цим, щодо відсутності документа про фактичну сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу (платіжного документа), то суд враховує таке.

У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/20) судова колегія зазначила, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Так, на переконання колегії суддів, норми ст.ст.134, 139 КАС були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Як зазначено в абз.268 Рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" (заява №19336/04): "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" [ВП], заява N34884/97, п.30, ECHR 1999-V)".

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає цілком обґрунтованою вартість послуг адвоката у сумі 1500,00грн, які є співмірними з наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 27.12.2021.

Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00грн суд стягує на користь на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сформувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області подання про повернення помилково або надміру сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6715,00грн згідно з квитанцією від 20.11.2020 №120.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, буд.7, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

Рішення складено 26 серпня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар