Справа № 640/23665/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

14 липня 2022 року м. Київ№ 640/23665/20
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позову в адміністративній справі:

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання частково протиправним і нечинним наказу

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд: визнати протиправним і нечинним абзац 1 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірсу COVID-19» від 13.03.2020 №950/5.

Згідно з преамбулою зазначеного наказу він виданий на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та з метою своєчасного і повного проведення профілактичних і протиепідемічних заходів щодо запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України та пунктом 1 встановлює з 12.03.2020 по 03.04.2020 в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України карантин, заборонивши:

надання засудженим та особам, взятим під варту, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, короткострокових і тривалих побачень з родичами або іншими особами (за винятком побачень із захисниками та адвокатами або іншими фахівцями у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи);

відвідування установ виконання покарань та слідчих ізоляторів представниками засобів масової інформації, об`єднань громадян, релігійних та благодійних організацій, крім працівників правоохоронних органів та суду.

Як вбачається зі змісту пункту 1 оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України, обмеження щодо надання засудженим та особам, взятим під варту, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, короткострокових і тривалих побачень, запроваджувалися у зв`язку із установленням в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України карантину в період з 12.03.2020 по 03.04.2020.

Так, обґрунтовуючи право на звернення із даним позовом до суду, позивач вказує, що він є особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у ДУ "Дніпровська виправна колонія №89". На думку позивача, обмеження, встановлені оскаржуваною поставою порушують його право на тривалі побачення із майбутньою дружиною, чим порушується право останнього на сімейне життя.

Через відділ документального обігу контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на те, що 02.04.2020 Міністерством юстиції України видано новий наказ №1308/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірусу COVID-19», який набрав чинності з 04.04.2019, пунктом 1 якого встановлено на час дії карантину в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України що заборону щодо надання засудженим та особам, взяти під варту, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, короткострокових і тривалих побачень з родичами або іншими особами (за винятком побачень із захисниками та адвокатами або іншими фахівцями у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи); відвідування установ виконання покарань та слідчих ізоляторів представниками засобів масової інформації, об`єднань громадян, релігійних та благодійних організацій, крім працівників правоохоронних органів та суду. Пунктом 2 цього наказу Державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-комунальної виконавчої служби», адміністрації установ виконання покарань, слідчих ізоляторів продовжувати забезпечення виконання пункту 1 цього наказу. Таким чином, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 13.03.2020 №950/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірсу COVID-19» втратив свою чинність 04.04.2020.

Розглянувши вказане клопотання, оцінивши наявні у справі докази та обґрунтування, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Тобто, особа має право звернутися до суду щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, які за своєю правовою природою поділяються на нормативно-правові акти та індивідуальні акти.

Відповідно до пунктів 18 та 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України:

- нормативно-правовий акт - нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;

Верховний Суд у постанові від 14.07.2021 в справі №260/20/19 зазначив, що юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки:

а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки;

б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів;

в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією;

г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №522/22780/16-а, від 26.11.2019 у справах №826/4630/18 та №183/6195/17, від 11.12.2019 у справі №369/7296/16-а, від 21.12.2019 у справі №826/14366/15, від 04.03.2020 №450/1236/17;

Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27.12.2001 №20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).

Зважаючи на викладене, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2020 №1308/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірсу COVID-19» за своїми ознаками є нормативно-правовим актом, оскільки його він містить норми права, які мають загальний, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлений статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно змісту частини першої цієї статті такий порядок поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з частиною третьою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

У постановах від 14.02.2019 у справі № 826/5493/16, від 18.07.2019 у справі №826/16725/17 Верховний суд вказав, що оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, а звідси - не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Як убачається зі змісту пункту 1 оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України, обмеження щодо надання засудженим та особам, взятим під варту, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, короткострокових і тривалих побачень, запроваджувалися у зв`язку із установленням в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України карантину в період з 12.03.2020 по 03.04.2020.

Таким чином, указана заборона щодо надання побачень діє з 12.03.2020 по 03.04.2020, тобто у період карантину в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України карантину, в закінчується 03.04.2020 із закінченням карантину.

Станом на час розгляду справи цей період закінчився.

Окрім того, 02.04.2020 Міністерством юстиції України видано новий наказ №1308/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірусу COVID-19», який набрав чинності з 04.04.2019, пунктом 1 якого встановлено на час дії карантину в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України що заборону щодо надання засудженим та особам, взяти під варту, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, короткострокових і тривалих побачень з родичами або іншими особами (за винятком побачень із захисниками та адвокатами або іншими фахівцями у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи); відвідування установ виконання покарань та слідчих ізоляторів представниками засобів масової інформації, об`єднань громадян, релігійних та благодійних організацій, крім працівників правоохоронних органів та суду. Пунктом 2 цього наказу Державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-комунальної виконавчої служби», адміністрації установ виконання покарань, слідчих ізоляторів продовжувати забезпечення виконання пункту 1 цього наказу.

У подальшому до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2020 №1308/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірусу COVID-19» внесені зміни, а саме:

- відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2541/5 пункт 1 наказу від 02.04.2020 №1308/5 викладено в іншій едакції, відповідно до якої засудженим та особам, узятим під варту, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України дозволено короткострокові побачення з родичами або іншими особами за умови використання ними засобів індивідуального захисту та з дотриманням протиепідемічних правил, а також короткострокові побачення засудженим з родичами та іншими особами виклбчно з використанням засобів ІР-телефонії та відеозв`язку через глобальну мережу Інтернет (Skype) у спеціально обладнаних приміщеннях згідно з порядком, визначеним Мін`юстом;

- відповідно до наказу Міністерства юстиції від 26.10.2020 №3724/5 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2020 року №1308/5» наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2020 №1308/5 після пункту 1 доповнено новим пунктом 2, відповідно до якого на період карантину заборонено відвідування установ виконання покарань та слідчих ізоляторів представниками засобів масової інформації (за винятком випадків, передбачених статтею 24 Кримінально-виконавчого кодексу України, а також Виборчим кодексом України з метою спеціального інформаційного забезпечення виборів), об1єднань громадян, релігійних та благодійних організацій. У зв`язку з цим пункти 2-4 вирішено вважати відповідно пунктами 3-5.

Зважаючи на те, що з набранням чинності з 04.04.2020 наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2020 №1308/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірусу COVID-19» цим нормативно-правовим актом з урахуванням подальших його змін та доповнень врегульовано правовідносини щодо відвідування засуджених та осіб, взятих під варту, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 13.03.2020 №950/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірсу COVID-19» втратив свою чинність 04.04.2020, зокрема, й із закінченням передбаченого ним періоду карантину з 12.03.2020 по 03.04.2020 карантину установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України, який регулював ті ж самі правовідносини.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України висловленою в ухвалі від 09.07.1998 №6-уп/98, відповідно до якої з прийняттям нормативно-правового акта в новій редакції втрачають чинність норми акта в попередній редакції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом щодо визнання протиправним і нечинним пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2020 №1308/5 «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірсу COVID-19» 29.09.2020, тобто більш як через п`ять місяців після втрати ним чинності.

Суд звертає увагу позивача, що оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, а звідси - не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 1440/2398/18, від 11.08.2020 у справі № 640/18067/18, від 11.02.2021 у справі № 640/10315/20.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про порушення позивачем спеціального строку звернення до суду регламентованого частиною третьою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, який надає право на його оскарження до адміністративного суду протягом строку його чинності.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами відповідача, що із втратою чинності оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України, який є нормативно-правовим актом, він перестав регулювати відповідні правовідносини, а тому, як наслідок, такий акт уже не створює жодних правових наслідків для позивача, а отже, не порушує його права чи інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, дотримання процесуального строку на звернення із позовом до суду є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Приписами ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст. 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Міністерства юстиції України про залишення без розгляду позову в адміністративній справі №640/23665/20 задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним і нечинним абзацу 1 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України «Про запобігання поширенню на території установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров`я ДКВС України коронавірсу COVID-19» від 13.03.2020 №950/5 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур