Справа № 320/17020/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 липня 2022 року справа №320/17020/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГолови ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправними дій відповідача щодо відмови видати позивачу довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду; 2) зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду у розмірі: 210 200,00 грн. (посадовий оклад 105 100,00 грн.; регіональний коефіцієнт 26 275,00 грн.; доплата за вислугу років 63 060,00 грн.; доплата за науковий ступінь 15 765,00 грн.)

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася Київського окружного адміністративного суду, зазначаючи, що відповідач протиправно відмовив їй у видачі довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду, оскільки частиною третьою статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII не визначений оклад для ліквідованих вищих спеціалізованих судів.

На думку позивача, вона має право на перерахунок довічного грошового утримання, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, передбаченого Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Ухвалою від 22 грудня 2021 року Київський окружний адміністративний суд передав адміністративну справу №320/17020/21 на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу №320/17020/21 передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою від 13 травня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №320/17020/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що в спірних правовідносинах відповідно до приписів пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII не підлягає застосуванню Закон України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

На думку відповідача при видачі позивачу довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач повинен керуватися Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI та посилається на постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №819/972/17, від 26 вересня 2019 року у справі №820/1853/17, від 31 липня 2018 року у справі №808/2232/17, від 09 серпня 2019 року у справі №826/9404/17 та від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 з 22 вересня 2016 року звільнена з посади судді Вищого господарського суду України та на час звільнення у відставку мала стаж на посаді судді 26 років 08 місяців 10 днів.

Позивач є кандидатом юридичних наук із спеціальності кримінальний процес та криміналістика; судова експертиза; оперативно-розшукова діяльність, що підтверджується дипломом НОМЕР_2, виданим на підставі рішення Атестаційної колегії від 14 лютого 2014 року.

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 08 жовтня 2021 року, в якій просила видати їй довідку про розмір суддівської винагороди судді рівня касаційної інстанції господарської юрисдикції, виходячи з її стажу на посаді судді, з врахуванням вислуги років, доплати за науковий ступінь та регіонального коефіцієнту.

У відповідь на заяву позивача відповідач листом від 03 листопада 2021 року №01-13/129/142/202 відмовив у видачі довідки з тих підстав, що частиною 3 статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII не визначений оклад для ліквідованих вищих спеціалізованих судів.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

На час звільнення позивача у відставку питання суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання регулювалося положеннями Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

30 вересня 2016 року набув чинності Закон України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, згідно з частиною першою статті 135 якого, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII та частини третьої статті 141 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» в редакції від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ, яка підлягає застосуванню згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Отже, норми частини четвертої статті 142, пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII безпосередньо пов`язують розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміром суддівської винагороди, яку отримує суддя, що працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 положення пункту 25 розділу ХІІ Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

В пункті 16 вказаного Рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020 зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Відповідно до пункту 17 рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці і жоден інший закон не регулює це питання, в тому числі й Закон України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Аналогічні висновки викладені в рішенні Верховного Суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з 19 лютого 2020 року питання щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 вказує, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді».

Згідно із частиною третьою статті 142 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною першою статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Частиною п`ятою статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років за наявності стажу роботи, зокрема, більше 25 років у розмірі 60 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини сьомої статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня встановлено у розмірі 2102 гривні.

Отже, суддівська винагорода, яку отримує повноважний суддя на відповідній посаді (судді вищого спеціалізованого суду) та має ступінь кандидата наук, становить:

- базовий розмір посадового окладу - 105 100 грн., а саме: 2 102,00 грн. х 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб = 105 100 грн.;

- регіональний коефіцієнт - 26 275 грн, а саме: 1,25 х 105 100,00 грн. - 105 100,00 = 26 275 грн.;

- щомісячна доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 25 років у розмірі 60 відсотків посадового окладу = 63 060,00 грн., а саме: 105 100 грн. х 60% = 63 060,00 грн.;

- доплата за науковий ступінь 15 765,00 грн., а саме: 105 100,00 грн. х 15% = 15 765,00 грн.

Таким чином, загальний розмір суддівської винагороди повноважного судді на відповідній посаді, який має науковий ступінь кандидата наук становить : 210 200,00 грн., а саме: 105 100,00 грн. + 26 275 грн. + 63 060,00 грн. + 15 765,00 грн. = 210 200,00 грн.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності розрахунку суддівської винагороди від посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI систему судів загальної юрисдикції складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) вищі спеціалізовані суди; 4) Верховний Суд України.

Згідно із частиною другою статті 31 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI вищими спеціалізованими судами є: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України.

Частиною третьою статті 17 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII встановлено, що систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

Отже Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI і Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII передбачені вищі спеціалізовані суди в системі судів загальної юрисдикції. При цьому в силу частини другої статті 31 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI Вищий господарський суд України є вищим спеціалізованим судом.

Після рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя.

Закон України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII встановлює суддівську винагороду для суддів вищих спеціалізованих судів та імперативно закріплює, що суддівська винагорода регулюється лише цим Законом та згідно із статтею 135 цього Закону не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи наведене, позивач має право на перерахунок пенсії, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, передбаченого Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, оскільки чинне законодавство не передбачає іншого.

В цих правовідносинах також необхідно керуватися принципом юридичної визначеності, як складової верховенства права, встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи.

В пункті 9.2 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а зазначено, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені.

В підпункті 2.3 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року №7-р/2020 вказано, що вимогою верховенства права є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування.

Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 20 червня 2019 року №6-р/2019 акцентував на тому, що «юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права»; «законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права».

Відмова видати позивачу довідку має наслідком втручання у право на отримання позивачем щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, встановленому чинним законодавством, а саме Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, і таке втручання у право позивача не має жодної підстави в національному законодавстві, що свідчить про порушення статті 8 Конституції та принципу правової визначеності, як складової верховенства права.

Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Cantoni v. France».

В пункті 9.3 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а зазначено, що умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії.

Те, що позивач є суддею вищого спеціалізованого суду у відставці не заперечується сторонами та визнається державою внаслідок застосування до позивача додаткових заходів фінансового контролю, як до судді вищого спеціалізованого суду у відставці.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдиним статусом суддів.

Згідно частини другої статті 52 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Позивач обіймала посаду судді вищого спеціалізованого суду, звільнилася у відставку та має статус судді вищого спеціалізованого суду у відставці, а тому вона має право на відповідні гарантії, встановлені Законом України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII для судді вищого спеціалізованого суду, зокрема на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (частина четверта статті 142 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII) відповідно до базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами (частини третя, четверта та п`ята статті 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII).

На час звернення позивача з відповідною заявою до відповідача щодо надання довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як судді вищого спеціалізованого суду, чинне законодавство передбачало суддівську винагороду лише статтею 135 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, а тому відповідач зобов`язаний надати довідку на підставі статей 135, 142 Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, пункту 16 рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 і статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Суд не погоджується з твердженням відповідача, що судді Вищого господарського суду України, які вийшли у відставку, мають отримувати довічне грошове утримання, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки такі посадові оклади застосовуються до суддів, які продовжують перебувати у штаті цього суду, оскільки це прямо суперечить рішенню Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, в якому чітко вказано на недопустимість запровадження різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Суд також вважає безпідставними твердження відповідача на те, що оскільки процедуру ліквідації Вищого господарського суду України не завершено і у штаті цього суду перебувають судді, які продовжують отримувати суддівську винагороду на підставі приписів Закону України «Про судовий устрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, суддя у відставці Вищого адміністративного суду України повинен отримувати довічне грошове утримання виходячи із розміру посадових окладів цих суддів, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, припинення діяльності Вищого господарського суду України та розповсюдження на суддів, які перебувають у штаті цього суду, гарантій, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у часі безпосередньо пов`язані з днем початку роботи Верховного Суду.

Отже, вищевказані вищі спеціалізовані суди припинили свою діяльність як судові органи з дня початку роботи Верховного Суду - 15 грудня 2017 року, вони виключені із системи судоустрою України та позбавлені можливості здійснювати правосуддя.

Починаючи з 15 грудня 2017 року та до часу розгляду цієї справи в суді, в штаті Вищого господарського суду України, який припинив свою діяльність і перебуває у стадії ліквідації, продовжують перебувати судді, які не виконують та не можуть виконувати жодних функцій у сфері правосуддя, оскільки можливість здійснення правосуддя Вищим господарським судом України законом не передбачена.

Відповідно до статей 5, 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Отже, судді, які продовжують перебувати у трудових відносинах із юридичною особою Вищий господарський суд України, не є в розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII суддями, які працюють на відповідній посаді в одному з судів України. Вказані особи не здійснюють правосуддя на професійній основі, отже розмір їх грошового утримання не може впливати на визначення розміру довічного грошового утримання судді Вищого господарського суду України у відставці.

Суд також зазначає, що позивач вийшла у відставку ще до припинення діяльності Вищого господарського суду України, тобто безпосередньо до виходу у відставку позивач здійснювала правосуддя на професійній основі як суддя суду касаційної інстанції, що також свідчить про те, що визначати розмір довічного грошового утримання судді у відставці позивача, виходячи з посадових окладів суддів, які не здійснюють правосуддя, є необґрунтованим і непропорційним.

Не завершення протягом тривалого часу процесу ліквідації юридичної особи Вищого господарського суду України не надає їй функцій носія судової влади та не включає її до системи судоустрою України, визначеної приписами статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Отже, посади суддів, які перебувають у штаті цього суду, не можна вважати посадами, відповідними посаді, з якої позивач пішов у відставку, оскільки позивач до останнього дня своєї роботи здійснювала правосуддя як суддя суду касаційної інстанції, а судді, які перебувають у штаті Вищого господарського суду України, вже кілька років не здійснюють правосуддя.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №819/972/17, від 26 вересня 2019 року у справі №820/1853/17, від 31 липня 2018 року у справі №808/2232/17, від 09 серпня 2019 року у справі №826/9404/17 та від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а, оскільки предметом розгляду вказаних справ були правовідносини, що виникли до 15 грудня 2017 року та під час здійснення Вищим господарським судом України процесуальної діяльності з розгляду справ, а також до Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, яким положення пункту 25 розділу ХІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII визнано неконституційними в частині положень законодавства, яким регулюється право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови видати позивачу довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду та зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду у розмірі: 210 200,00 грн. (посадовий оклад 105 100,00 грн.; регіональний коефіцієнт 26 275,00 грн.; доплата за вислугу років 63 060,00 грн.; доплата за науковий ступінь 15 765,00 грн).

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вищого господарського суду України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Голови ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України щодо відмови видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду.

3. Зобов`язати Голову ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду у розмірі: 210 200,00 грн. (посадовий оклад 105 100,00 грн.; регіональний коефіцієнт 26 275,00 грн.; доплата за вислугу років 63 060,00 грн.; доплата за науковий ступінь 15 765,00 грн).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вищого господарського суду України.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Голова ліквідаційної комісії Вищого господарського суду України (01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, буд. 6; ідентифікаційний код не відомий).

Суддя В.А. Кузьменко