Справа № 200/294/20-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Справа№200/294/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Горічевої С.В.,

розглянув в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

09 січня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Костянтинівського міського центру зайнятості (далі - відповідач, Центр зайнятості), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09 лютого 2020 року та від 03 березня 2020 року, позивач просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Центру зайнятості № НТ191205 про припинення ОСОБА_1 компенсування сплаченого нею єдиного соціального внеску за найманих працівників ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року № 347;

- зобов`язати посадових осіб Центру зайнятості поновити ОСОБА_4 компенсування сплаченого нею єдиного соціального внеску за найманих працівників ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року № 347 з вересня 2019 року з виплатою недоотриманих сум з вересня 2019 року.

І. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

14 січня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/294/20-а; у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відмовив; вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження; розпочав підготовче провадження; призначив підготовче засідання на 12 лютого 2020 року; встановив строк для подання заяв по суті справи; запропонував позивачу надати докази на підтвердження обставин, викладених у її позовній заяві; задовольнив клопотання позивача та витребував у відповідача докази.

В підготовчому засіданні 12 лютого 2020 року оголошена перерва до 04 березня 2020 року.

04 березня 2020 року суд постановив ухвалу, якою з ініціативи суду продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів з дня закінчення шістдесятиденного строку, визначеного ч. 4 ст. 173 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); відклав підготовче засідання до 23 березня 2020 року.

23 березня 2020 року підготовче засідання відкладено до 19 травня 2020 року; 19 травня 2020 року підготовче засідання відкладено до 22 червня 2020 року.

В підготовчому засіданні 22 червня 2020 року суд постановив ухвалу, яка занесена в журнал підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2020 року.

Судове засідання, призначене на 09 липня 2020 року, відкладено до 28 вересня 2020 року.

Про дату, час і місце проведення судового засідання учасники справи повідомлені з дотриманням вимог КАС України.

Учасники справи/їх представники у судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що участь у судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим п. 2 ч. 3 ст. 44 КАС України, а також відсутність встановлених ст. ст. 205, 223 КАС України підстав для відкладення розгляду справи, справа розглянута за відсутності учасників справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлений карантин. В подальшому цей карантин продовжувався і на час розгляду справи триває.

Відповідно до п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 47, 79, 80,114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, в тому числі розгляду адміністративної справи, продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

На підставі п. 3 розділу І Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України викладений в такій редакції:

«3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що в листопаді 2018 року вона прийняла на роботу ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ); в березні 2019 року - ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Оскільки ці особи були прийняті на новостворене робоче місце на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року № 347 «Деякі питання реалізації статті 26 та частини другої статті 27 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Постанова КМУ № 347), позивач надала Центру зайнятості необхідні документи для отримання компенсації сплаченого нею єдиного соціального внеску на цих працівників впродовж року.

По серпень 2019 року включно Центр зайнятості компенсував сплачений єдиний соціальний внесок за цих працівників.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що з вересня 2019 року Центр зайнятості припинив компенсувати єдиний соціальний внесок.

Позивач стверджує, що будь-якого рішення чи наказу Центру зайнятості про припинення компенсування єдиного соціального внеску вона не отримувала.

Зазначає, що посадові особи Центру зайнятості лише усно повідомили про припинення виплати компенсації, однак про причини припинення виплати не повідомили.

Вважаючи такі дії посадових осіб відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позивач вказувала на те, що п. 6 Постанови КМУ № 347 визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких компенсація не виплачується, а саме: коли роботодавець має заборгованість зі сплати єдиного внеску та/або страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; коли роботодавець визнаний у встановленому порядку банкрутом або стосовно нього порушено справу про банкрутство.

Наголошувала, що заборгованості зі сплати єдиного внеску вона не має, банкрутом не визнана, справа про банкрутство щодо неї не порушена, зазначені особи продовжують перебувати з нею у трудових відносинах, а позивач - сплачувати за них єдиний внесок.

На цих підставах позивач просила задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач зазначив, що 05 грудня 2019 року на підставі наказу № НТ191205 Центр зайнятості припинив ОСОБА_1 компенсацію єдиного соціального внеску фактичних витрат на оплату праці найманих працівників з 01 вересня 2019 року.

Центр зайнятості вказував на те, що має обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (і, можливо, іншими особами) шахрайства, а саме заволодіння коштами, (перш за все, компенсацією єдиного соціального внеску та заробітної плати за найманих працівників), Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття шляхом обману.

Стверджував, що жодного разу ФОМ ОСОБА_1 не приходила до Центру зайнятості, за своїм місцем реєстрації ніколи не було ні її, ні її найманих працівників, безпосередній зв`язок з нею встановити неможливо, а тому є усі підстави вважати, що ця особи лише імітує здійснення підприємницької діяльності.

У зв`язку з цим Центр зайнятості подав заяву про вчинення ОСОБА_1 та іншими особами кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Центр зайнятості наголошував на тому, що має діяти виключно в межах повноважень, передбачених законодавством, та з метою раціонального і обґрунтованого використання коштів Фонду, а тому стверджував, що правомірно припинив компенсацію єдиного внеску.

Зазначав, що підставою для прийняття Центром зайнятості наказу № НТ191205 стала реєстрація кримінального провадження № 0001343 від 09 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_1 , її представника за довіреністю ОСОБА_5 та інших осіб.

Крім того, 09 серпня 2019 року наказом № НТ190809 Центр зайнятості припинив ОСОБА_1 компенсацію фактичних витрат на оплату праці найманих працівників з 01 червня 2019 року на підставі абз. 2 п. 13 Порядку здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 року № 696, через те, що ОСОБА_1 перешкоджала Центру зайнятості у проведенні перевірки.

Відповідач наголошував, що викладені в позовній заяві твердження позивача про те, що вона безпосередньо зверталася до Центру зайнятості, не відповідають дійсності. Зазначив, що жодного разу позивач не приходила до Центру зайнятості, не отримувала від працівників Центру зайнятості будь-яких пояснень. Крім того, представник позивача - ОСОБА_5 також не звертався до посадових осіб Центру зайнятості для отримання рішення про припинення компенсації чи роз`яснень з цього приводу.

На цій підставі відповідач просив відмовити в позові.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 13 квітня 2016 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесений відповідний запис.

Основний вид господарської діяльності позивача - код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Відповідач - Костянтинівський міський центр зайнятості (ідентифікаційний код: 23119554) зареєстрований як юридична особа, про що до ЄДР внесений відповідний запис.

Щодо працевлаштування ОСОБА_6 та призначення позивачу компенсації єдиного внеску, сплаченого за цю особу, суд встановив такі обставини.

Як свідчить персональна картка № 00004, створена 13 серпня 2018 року Центром зайнятості, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_4 .

1. Професійний досвід та освіта, що є підставою для пошуку підходящої та іншої роботи:

професія/посада код КП 1475.4 (3) менеджер (управитель) із збуту, досвід роботи 0 років;

професія/посада код КП 3415 (3) агент торговий, досвід роботи 1 рік.

Рівень освіти - вища. Спеціальність/напрям підготовки (код, назва) - 703050401, Економіка підприємства (за видами економічної діяльності), економіст; кваліфікація (код, назва)/професія (код, назва) - 2441.2 (3) економіст; навчальний заклад - Краматорський економіко-гуманітарний інститут, дата закінчення - 30 червня 2017 року.

[…]

3. Інформація про останній вид зайнятості:

Найменування, підприємства, установи - 37373551, товариство з обмеженою відповідальністю «М`ясна фабрика «Фаворит Плюс»; професія, посада (код, назва)/види робіт - 3415(5) представник торговельний, дата припинення останнього виду зайнятості - 01 лютого 2018 року, підстава припинення - п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, за згодою сторін.

[…]

5. Віднесення до категорій громадян, які мають право на додаткові гарантії у сприянні працевлаштування: один з батьків або особа, яка їх замінює, виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю, віднесено до категорії з 16 серпня 2018 року по 27 березня 2025 року.

6. Інформація про попередню реєстрацію:

Чи реєструвалася в службі зайнятості - так.

Дата реєстрація як безробітного - 09 лютого 2018 року, дата припинення реєстрації - 30 травня 2018 року, підстава припинення реєстрації - абз. 17 пп. 1 п. 37 Порядку (подання письмової заяви); кількість днів, за які здійснені виплати (з урахуванням скорочень) - 176; дата закінчення виплати у межах дворічного періоду - 18 травня 2018 року.

7. Надання статусу:

Дата надання статусу безробітного - 16 серпня 2018 року; підстава надання статусу: п. п. 29, 30, 31 Порядку, поновити статус безробітного.

8. Працевлаштування (інший вид зайнятості):

Наказ підприємства, організації, установи № 12 від 05 листопада 2018 року; код ЄДРПОУ , найменування підприємства/організації - ФОП ОСОБА_1 , місцезнаходження підприємства: АДРЕСА_2 , телефон НОМЕР_5 .

Професія особи (код назва)/види робіт - агент торговельний.

9. Припинення реєстрації/обліку:

Дата припинення реєстрації, обліку - 05 листопада 2018 року, № наказу Центру зайнятості - НТ181105, дата наказу Центру зайнятості 05 листопада 2018 року, підстава - абз. 3, абз. 2, пп. 1 п. 37 Порядку (працевлаштування за наймом на умовах трудового договору).

Як свідчить корінець направлення на працевлаштування від 01 листопада 2018 року № 002600, Центр зайнятості направив безробітну ОСОБА_6 на вільне робоче місце (вакансію) - агент торговельний до ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

05 листопада 2018 року ОСОБА_6 була прийнята на роботу ФОП ОСОБА_1 на новостворене робоче місце на посаду торгового агента з окладом 3 723,00 грн, що підтверджено наказом від 05 листопада 2018 року № 12 (за формою № П-1); інформацією про новостворене робоче місце роботодавцем за даними ДРЗДСС по ФОП ОСОБА_1 ; корінцем направлення на працевлаштування від 01 листопада 2018 року № 0026001.

При цьому за даними ДРЗДСС в листопаді 2018 року ФОП ОСОБА_1 створила 3 нових робочих місця, заборгованість з єдиного внеску - 0,00 грн; у встановленому порядку банкротом не визнана, справа про банкрутство не порушена; середньооблікова чисельність штрафних працівників за звітний період - 12.

04 січня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Центру зайнятості з заявою, в якій просила відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» виплатити компенсацію фактичних витрат на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштування ОСОБА_2 за направленням Центру зайнятості.

Додатково повідомила, що основний вид її економічної діяльності (КВЕД) - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; відсоток єдиного внеску - 22%.

Разом з заявою позивач надала довідку від 04 січня 2019 року щодо себе, в якій зазначила, що належить до суб`єктів малого підприємництва у визначенні ст. 55 Господарського кодексу України; вид економічної діяльності - 49.41; працевлаштований зареєстрований безробітний - ОСОБА_2 ; дата працевлаштування - 05 листопада 2018 року; нове робоче місце створено шляхом збільшення штатної чисельності працівників за умови відсутності зменшення середньомісячної чисельності за попередні 12 місяців.

Крім того, разом з заявою ФОП ОСОБА_1 надала Центру зайнятості інформацію про нове робоче місце від 04 січня 2019 року.

10 січня 2019 року Центр зайнятості видав наказ № НТ190110 «Про прийняття службою зайнятості, передбачених Законами України «Про зайнятість населення» і «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та нормативними актами щодо їх застосування».

Наказ передбачав компенсацію фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування роботодавцю, який працевлаштовує на нове робоче місце безробітного з числа громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, на підставі ст. 26 п. 1 Закону України «Про зайнятість населення» за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, - ОСОБА_1 за працевлаштування ОСОБА_6 з 05 листопада 2018 року.

Листом від 10 січня 2019 року № 13 «Про компенсацію фактичних витрат на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Центр зайнятості повідомив ОСОБА_1 про те, що за наслідками розгляду поданих нею документів та відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення», наказом від 10 січня 2019 року № НТ190110 прийнято рішення компенсувати фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплаченого за працевлаштовану ОСОБА_6 за місяць, за який такий внесок сплачений, кожного місяця, що настає за звітним періодом за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Щодо працевлаштування ОСОБА_3 та призначення позивачу компенсації єдиного внеску, сплаченого за цю особу, суд встановив такі обставини.

Як свідчить персональна картка № 00009, створена Центром зайнятості 29 листопада 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_7 ; зареєстроване місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , номер телефону НОМЕР_8 .

1. Професійний досвід та освіта, що є підставою для пошуку підходящої та іншої роботи:

Професія/посада (код, назва) - 2131.2(3) адміністратор системи; досвід відсутній;

Професія/посада (код, назва) - 1314 директор (керівник) малої торгівельної фірми; досвід від 0,5 до 1 року.

Рівень освіти: вища; спеціальність/напрям підготовки (код, назва) 703050401, економіка підприємства (за видами економічної діяльності), спеціаліст; кваліфікація (код, назва), професія (код, назва) - 2441.2(3) економіст; навчальний заклад - Донецький національний технічний університет, дата закінчення: 30 червня 2013 року.

[…]

3. Інформація про останній вид зайнятості:

Найменування підприємства, установи, організації - Хлопко Н.Р., професія/посада (код, назва)/ види робіт - 2131.2(6) адміністратор системи; дата припинення останнього виду діяльності - 23 листопада 2018 року; причина припинення: ст. 36 п. 2 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з закінченням строку трудового договору).

[…]

5. Віднесення до категорій громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштування: відомості відсутні.

6. Інформація про попередню реєстрацію:

Чи реєструвалися в службі зайнятості - так.

Дата реєстрації як безробітного - 14 листопада 2016 року; дата припинення реєстрації 22 листопада 2017 року; підстава для припинення реєстрації абз. 22 пп. 1, п. 37 Порядку (відмова від другої пропозиції); кількість днів, за які здійснені виплати (з урахуванням скорочень) - 360, дата закінчення виплат у межах дворічного періоду - 21 листопада 2018 року.

7. Надання статусу:

Дата надання статусу - 29 листопада 2018 року, підстава надання статусу - ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», надати статус безробітного.

8. Працевлаштування (інший вид зайнятості):

Наказ підприємства, організації, установи: № 2 від 01 березня 2019 року, найменування підприємства, установи, організації: ОСОБА_1 , місцезнаходження підприємства: АДРЕСА_2 , професія/посада особи (код, назва) види робіт - 3433 бухгалтер.

9. Припинення реєстрації/обліку:

Дата припинення реєстрації/обліку - 01 березня 2019 року, № наказу центру зайнятості - НТ190301, дата наказу центру зайнятості 01 березня 2019 року, підстава абз. 3, абз. 2, пп. 1 п. 30 Порядку № 792 від 19 вересня 2018 року (працевлаштування за направленням ТО).

Як свідчить корінець направлення на працевлаштування від 28 лютого 2019 року № 0006001, ОСОБА_3 була направлена на вільне робоче місце (вакансію) бухгалтер до ФОП ОСОБА_1

01 березня 2019 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу ФОП ОСОБА_1 на новостворене робоче місце на посаду бухгалтера з окладом 60 000,00 грн, що підтверджено наказом (трудовим договором) від 01 березня 2019 року № 2; наказом від 01 березня 2019 року № 4 (за формою № П-1); інформацією про створене нове робоче місце роботодавцем за ДРЗДСС по ФОП ОСОБА_1 ; корінцем направлення на працевлаштування від 28 лютого 2019 року № 0006001.

При цьому за даними ДРЗДСС в березні 2019 року ФОП ОСОБА_1 у встановленому порядку банкрутом не визнана; справу про банкрутство щодо неї не порушено; середньооблікова чисельність шатних працівників за звітний період - 18 осіб; штатна чисельність працівників - 18 осіб; кількість створених у звітному періоді нових робочих місць - 5; сума заборгованості з єдиного внеску - 0,00 грн.

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Центру зайнятості з заявою, в якій відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» просила виплатити компенсацію фактичних витрат на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштування ОСОБА_3 за направленням Центру зайнятості.

Додатково повідомила, що основний вид її економічної діяльності (КВЕД) 49.41, відсоток єдиного внеску - 22%.

Разом з заявою позивач надала довідку від 18 квітня 2019 року, згідно з якою вона належала до суб`єктів малого підприємства у визначенні ст. 55 Господарського кодексу України; вид економічної діяльності - 49.41, нове робоче місце за професією (спеціальністю) - бухгалтер; працевлаштований безробітний - ОСОБА_3 ; дата працевлаштування 01 березня 2019 року; робоче місце створено шляхом збільшення штатної чисельності працівників за умови відсутності зменшення середньомісячної чисельності за попередні 12 місяців.

Крім того, разом з заявою ФОП ОСОБА_1 надала Центру зайнятості інформацію про нове робоче місце від 18 квітня 2019 року.

15 травня 2019 року Центр зайнятості видав наказ № НТ190515 «Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України «Про зайнятість населення» і «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та нормативними актами щодо їх застосування».

Наказ передбачав компенсацію фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суб`єкту малого підприємництва, який працевлаштовує безробітного на нове робоче місце в пріоритетному виді економічної діяльності на підставі ст. 27 п. 2 Закону України «Про зайнятість населення» за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття ОСОБА_1 за працевлаштування ОСОБА_3 з 01 березня 2019 року.

Листом від 16 травня 2019 року № 69 «Про компенсацію фактичних витрат на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Центр зайнятості повідомив ОСОБА_1 про те, що за наслідками розгляду поданих нею документів, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про зайнятість населення» наказом від 15 травня 2019 року № НТ190515 прийнято рішення компенсувати фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплаченого за працевлаштовану ОСОБА_3 за місяць, за який такий внесок сплачений, кожного місяця, що настає за звітним періодом за рахунок кошів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

До вересня 2019 року Центр зайнятості виплачував ФОП ОСОБА_1 компенсацію фактичних витрат у розмірі єдиного внеску, сплаченого за працевлаштованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з припиненням Центром зайнятості виплати позивачу компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску, сплаченого за працевлаштованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7

18 листопада 2019 року Центр зайнятості звернувся до Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу ГУНП в Донецькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення (шахрайства), в якій зазначив, що в 2018 році до Центру зайнятості з метою працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб та з метою отримання компенсації витрат на оплату їх праці звернулися з відповідною заявою дві фізичні особи-підприємця, в тому числі ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Ці особи звернулися до Центру зайнятості через свого представника на підставі довіреності - ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ).

При цьому фізичні особи-підприємці, в тому числі ОСОБА_1 , жодного разу особисто до Центру зайнятості не з`являлися і впродовж всього періоду взаємовідносин з Центром зайнятості діяли тільки через свого представника ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що за направленням Центру зайнятості, в тому числі до ФОП ОСОБА_1 , були працевлаштовані зареєстровані безробітні, що мали діючий статус внутрішньо переміщеної особи, Центр зайнятості прийняв рішення про компенсування витрат роботодавця, в тому числі ОСОБА_1 , та уклав з цими особами, в тому числі з ОСОБА_1 договір про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи з числа внутрішньо переміщених осіб.

Посадові особи Центру зайнятості неодноразово здійснювали відвідування роботодавців, в тому числі ОСОБА_1 , за адресами, вказаними в договорах, які співпадають з адресами їх державної реєстрації як підприємців. Однак, за цими адресами не було виявлено ні роботодавців, ні найманих працівників з числа внутрішньо переміщених осіб. За вказаними для зв`язку номерами телефонів також не відповідають.

На цих підставах Центр зайнятості стверджував, що не має можливості провести перевірку достовірності відомостей та виконання умов договорів, провести індивідуальні консультації з роботодавцями, які отримують компенсаційні виплати, щодо забезпечення гідних умов праці для найманих працівників та здійснити моніторинг закріплення на робочому місці громадян, працевлаштованих з числа внутрішньо переміщених осіб.

Центр зайнятості вказував, що з цього питання неодноразово звертався до Головного управління Державної служби України з питань праці в Донецькій області для отримання інформації щодо фактичного місця провадження підприємницької діяльності, зокрема ФОП ОСОБА_1 , а також з проханням провести інспекційні відвідування зазначених роботодавців стосовно дотримання ними умов законодавства, в тому числі щодо дотримання прав працевлаштованих безробітних, які мають статус внутрішньо переміщеної особи.

Центр зайнятості зазначав, що, враховуючи відсутність фізичних осіб-підприємців, в тому числі ОСОБА_1 , а також їх найманих працівників за адресами, що вказані як місця провадження підприємницької діяльності в трудових договорах та в договорах про компенсацію, дійшов висновку, що ці фізичні особи-підприємці, в тому числі ОСОБА_1 , лише імітують здійснення підприємницької діяльності і здійснюють це через свого представника ОСОБА_5 .

Центр зайнятості звертав увагу на деякі факти і обставини, що, на його переконання, мали значення для уявлення шахрайської схеми, за якою вказані особи незаконно заволоділи коштами Фонду, а саме наявність тісних родинних (близьких, дружніх) зв`язків із зазначеними підприємцями ( ОСОБА_1 - мати своєї уповноваженої особи - ОСОБА_5 ); наявність матеріальної зацікавленості працевлаштованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб за умови, що їм фактично не потрібно працювати у цих суб`єктів господарювання; фактична відсутність підприємців за адресами їх державної реєстрації та провадження підприємницької діяльності; відсутність у підприємців офісних, торгівельних, складських, виробничих приміщень; наявність інформації про фактичну відсутність на роботі працевлаштованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб, в тому числі у зв`язку з їх перебуванням на тимчасово окупованій території під час строку дії договорів.

Центр зайнятості зазначав, що на його переконання, ОСОБА_5 самостійно або за попередньо змовою групою осіб організував шахрайську схему заволодіння державними коштами Фонду, а в діях зазначених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України.

Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідування від 11 листопада 2019 року, кримінальне провадження № 0001343 зареєстроване 09 листопада 2019 року Костянтинівським відділенням поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області; правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

09 листопада 2019 року заступник начальника слідчого відділу Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області капітан поліції Сімаков О.О., розглянувши матеріли досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001343 від 09 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кримінального кодексу України, визнав Центр зайнятості потерпілим у кримінальному провадженні.

У відповідь на звернення позивача, яке надійшло на Урядову гарячу лінію (реєстраційний індекс № ЖА-9959143 від 29 листопада 2019 року) листом від 05 грудня 2019 року № 13/2973/01-37-19 Донецький обласний центр зайнятості повідомив, що справи про надання компенсаційних виплат єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування роботодавцю знаходяться у Центрі зайнятості.

Донецький обласний центр зайнятості зазначив, що з приводу отримання пояснень з питань, вказаних у запиті, до Центру зайнятості ОСОБА_1 не зверталася ні особисто, ні засобами поштового або телефонного зв`язку, а тому для вирішення порушеного заявницею питання їй рекомендовано звернутися до Центру зайнятості.

05 грудня 2019 року Центр зайнятості видав наказ № НТ № 191205 «Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України «Про зайнятість населення» і «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та нормативними актами щодо них», який передбачав припинення компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальних страхування з інших причин (заява роботодавця та інші) щодо роботодавця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на працівників:

1. ОСОБА_3 00009) - з 01 вересня 2019 року;

2. ОСОБА_2 00004) - з 01 вересня 2019 року.

08 січня 2020 року ОСОБА_5 , який діяв від імені ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності директора Центру зайнятості ОСОБА_8 та інших посадових осіб Центру зайнятості, які шляхом перевищення своїх службових повноважень, незаконно припинили їй компенсування оплати праці найманих працівників згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року № 347, чим спричинили їй матеріальний збиток в сумі 53 000,00 грн.

Як свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 08 січня 2020 року Костянтинівське ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_5 зареєструвало кримінальне провадження № 0000038; правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 356 Кримінального кодексу України.

08 січня 2020 року ОСОБА_5 , який діяв від імені ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності директора Центру зайнятості ОСОБА_8 та інших посадових осіб Центру зайнятості, які шляхом перевищення службових повноважень, незаконно припинили їй компенсування оплати праці її найманих працівників згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 року № 696, чим спричинили матеріальний збиток в сумі 450 000,00 грн.

Як свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 08 січня 2020 року Костянтинівське ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_5 зареєструвало кримінальне провадження № 00000039; правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 356 Кримінального кодексу України.

За інформацією Головного управління ДПС у Донецькій області, викладеною в листі від 24 січня 2020 року № 6527/10/05-99-51-11, станом на 23 січня 2020 року за даними інформаційної системи органу доходів і зборів ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску.

Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) щодо ОСОБА_2 містять інформацію про суму фактичного заробітку, кількість днів трудових відносин та позначку про сплату страхових внесків за період її роботи у ФОП ОСОБА_1 з листопада 2018 року по грудень 2019 року включно, а саме: листопад 2018 року - сума фактичного заробітку 846,14 грн, кількість днів трудових відносин - 26, страхові внески сплачено; грудень 2018 року - сума фактичного заробітку 942,53 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; січень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; лютий 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 28, страхові внески сплачено; березень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; квітень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 30, страхові внески сплачено; травень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; червень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 30, страхові внески сплачено; липень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; серпень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; вересень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 30, страхові внески сплачено; жовтень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; листопад 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 30, страхові внески сплачено; грудень 2019 року - сума фактичного заробітку 1 043,25 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено.

Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) щодо ОСОБА_3 містять інформацію про суму фактичного заробітку, кількість днів трудових відносин та позначку про сплату страхових внесків за період її роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з листопада 2018 року по грудень 2019 року включно, а саме: березень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; квітень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин 30, страхові внески сплачено; травень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; червень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 30, страхові внески сплачено; липень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; серпень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; вересень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 30, страхові внески сплачено; жовтень 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 31, страхові внески сплачено; листопад 2019 року - сума фактичного заробітку 62 595,00 грн, кількість днів трудових відносин - 30, страхові внески сплачено; грудень 2019 року - сума фактичного заробітку 0,00 грн, кількість днів трудових відносин - 0, страхові внески не сплачені.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

VІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067).

Відповідно до ст. 5 Закону № 5067 держава гарантує у сфері зайнятості:

1) вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії;

2) одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства;

3) професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці;

4) професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці;

5) підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями;

6) безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку;

7) соціальний захист у разі настання безробіття;

8) захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення;

9) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Ст. 24 Закону № 5067 визначає заходи щодо сприяння зайнятості населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 5067 заходи щодо сприяння зайнятості населення спрямовуються на: 1) забезпечення відповідності рівня професійної кваліфікації працездатних осіб потребам ринку праці; 2) створення умов для активного пошуку роботи безробітними; 3) підвищення конкурентоспроможності осіб на ринку праці.

П. 2 ч. 2 ст. 24 Закону № 5067 передбачено, що одним із заходів щодо сприяння зайнятості населення є стимулювання діяльності роботодавців, спрямованої на створення нових робочих місць та працевлаштування безробітних.

Стимулювання працевлаштування громадян, які недостатньо конкурентоспроможні на ринку праці регламентує ст. 26 Закону № 5067.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 5067 роботодавцю, який працевлаштовує на нове робоче місце громадян, зазначених у ч. 1 ст. 14 цього Закону (крім тих, які визначені п. 7 ч. 1 ст. 14), та яким надано статус безробітного, за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, строком не менше ніж на два роки щомісяця компенсуються фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений.

Компенсація виплачується протягом одного року з дня працевлаштування особи за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту інвалідів (у разі працевлаштування особи з інвалідністю з числа зареєстрованих безробітних, але якій відповідно до законодавства допомога по безробіттю не призначається), у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку.

Ч. 3 ст. 26 Закону № 5067 встановлено, що зазначена в ч. 1 цієї статті компенсація не виплачується у разі, коли роботодавець:

1) має заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

2) визнаний у встановленому порядку банкрутом або стосовно нього порушено справу про банкрутство.

В свою чергу, ч. 1 ст. 14 Закону № 5067 передбачає, що до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать:

1) один з батьків або особа, яка їх замінює і:

має на утриманні дитину (дітей) віком до шести років;

виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю;

утримує без одного з подружжя особу з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) та/або особу з інвалідністю I групи (незалежно від причини інвалідності);

2) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу;

3) особи, звільнені після відбуття покарання або примусового лікування;

4) молодь, яка закінчила або припинила навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби (протягом шести місяців після закінчення або припинення навчання чи служби) і яка вперше приймається на роботу;

5) особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залишилося 10 і менше років;

6) особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

7) особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу;

8) учасники бойових дій, зазначені у п. п. 19 та 20 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Стимулювання самозайнятості населення та створення нових робочих місць суб`єктами малого підприємництва регламентує ст. 27 Закону № 5067.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 5067 суб`єктам малого підприємництва, які працевлаштовують безробітних строком не менше ніж на два роки за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на нові робочі місця в пріоритетних видах економічної діяльності, щомісяця компенсуються фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений.

Компенсація виплачується за рахунок коштів, передбачених на такі цілі у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту інвалідів (у разі працевлаштування особи з інвалідністю з числа зареєстрованих безробітних, але якій відповідно до законодавства допомога по безробіттю не призначається), протягом одного року з дня працевлаштування безробітного у порядку та за переліком пріоритетних видів економічної діяльності, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону № 5067 зазначена в ч. 2 цієї статті компенсація не виплачується у разі, коли роботодавець:

1) має заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

2) визнаний у встановленому порядку банкрутом або стосовно нього порушено справу про банкрутство.

П. постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року № 347 «Деякі питання реалізації статті 26 та частини другої статті 27 Закону України «Про зайнятість населення» затверджений Порядок компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок № 347), а також Перелік пріоритетних видів економічної діяльності для створення нових робочих місць суб`єктами малого підприємництва (далі - Перелік № 347).

Відповідно до п. 1 Порядку № 347 цей Порядок визначає механізм виплати компенсації фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за працевлаштування осіб, яким надано статус безробітного, на нові робочі місця.

Дія цього Порядку не поширюється на роботодавців, які є бюджетними установами.

Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 347 у цьому Порядку термін «компенсація» означає відшкодування роботодавцю фактичних витрат нарахованого відповідно до ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиного внеску, сплаченого за працевлаштованого за направленням центру зайнятості державної служби зайнятості (далі - центр зайнятості) на нове робоче місце зареєстрованого безробітного за місяць, за який такий внесок сплачений.

Роботодавців, які мають право на компенсацію, визначає п. 3 Порядку № 347.

Так, відповідно до п. 3 Порядку № 347 право на компенсацію має роботодавець, який працевлаштовує на нове робоче місце строком не менше ніж на два роки за направленням центру зайнятості зареєстрованих безробітних з таких категорій громадян:

1) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування;

2) особи, звільнені після відбуття покарання або примусового лікування;

3) молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби (протягом шести місяців після закінчення або припинення навчання чи служби) і яка вперше приймається на роботу;

4) особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залишилося 10 і менше років;

5) особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

6) один з батьків або особа, яка їх замінює, і:

має на утриманні дитину (дітей) віком до шести років;

виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю;

утримує без одного з подружжя особу з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) та/або особи з інвалідністю I групи (незалежно від причини інвалідності);

7) учасники бойових дій, зазначені у п. п. 19 і 20 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також, відповідно до п. 3 Порядку № 347, право на компенсацію має роботодавець, який є суб`єктом малого підприємництва та працевлаштовує зареєстрованих безробітних на нові робочі місця в пріоритетних видах економічної діяльності строком не менше ніж на два роки за направленням центру зайнятості.

Пріоритетний вид економічної діяльності визначається за основним видом економічної діяльності роботодавця.

П. 4 Порядку № 347 передбачено, що робочі місця, які створені у зв`язку з утворенням нового суб`єкта господарювання (крім тих, що утворені шляхом припинення), вважаються новими протягом 12 місяців з моменту утворення нового суб`єкта господарювання.

У разі створення нового робочого місця шляхом збільшення штатної чисельності працівників за умови відсутності зменшення середньомісячної чисельності за попередні 12 місяців збільшенням штатної чисельності у звітному періоді вважається:

для юридичних осіб - збільшення складу працівників, які працюють на умовах трудових договорів, порівняно з попереднім звітним періодом за умови, що кількість вакансій залишається незмінною або збільшується;

для фізичних осіб-підприємців та самозайнятих осіб - збільшення чисельності найманих працівників, які працюють на умовах зареєстрованих трудових договорів (за винятком строкових).

Для підтвердження факту відсутності зменшення середньомісячної чисельності працівників проводиться порівняння середньооблікової кількості працівників за місяць, у якому створене нове робоче місце, із середнім значенням середньооблікової кількості працівників за 12 місяців, що передують місяцю створення нового робочого місця.

Відповідно до п. 5 Порядку № 347 компенсація виплачується протягом одного року з дня працевлаштування зареєстрованого безробітного.

Згідно з п. 6 Порядку № 347 компенсація не виплачується у разі, коли роботодавець:

має заборгованість із сплати єдиного внеску та/або страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

визнаний у встановленому порядку банкрутом або стосовно нього порушено справу про банкрутство.

Відповідно до п. 8 Порядку № 347 роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного на нове робоче місце, для отримання компенсації подає протягом двох місяців з дня працевлаштування центру зайнятості заяву довільної форми, до якої додає довідку за формою згідно з додатком.

На підставі поданої роботодавцем заяви та довідки, персональних даних про особу, якими володіє центр зайнятості, даних органів доходів і зборів щодо відсутності у роботодавця заборгованості із сплати єдиного внеску, інформації органів Пенсійного фонду України про працевлаштування особи на нове робоче місце та відсутність у роботодавця заборгованості із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо порушеної справи про банкрутство або визнання роботодавця банкрутом центр зайнятості приймає протягом п`яти робочих днів рішення про виплату компенсації роботодавцю. Обмін зазначеними даними здійснюється в порядку взаємного обміну інформацією.

Згідно з п. 9 Порядку № 347 центр зайнятості перераховує кошти на рахунок роботодавця до 30 числа місяця, наступного за місяцем подання звітності до органів доходів і зборів, передбаченої ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - звіт), за умови підтвердження даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо суми нарахованого єдиного внеску.

Розмір компенсації визначається на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про суму єдиного внеску, сплаченого роботодавцем за працівника.

Якщо працівник працював у роботодавця повний місяць, а виплата компенсації здійснюється за неповний місяць, розмір компенсації за такий період обчислюється пропорційно шляхом ділення суми сплаченого роботодавцем за працівника єдиного внеску за місяць на кількість календарних днів місяця та множення на кількість календарних днів, за які надається компенсація.

Відповідно до п. 11 Порядку № 347 у разі працевлаштування осіб, зазначених у п. 3 цього Порядку (крім осіб з інвалідністю, яким відповідно до законодавства допомога по безробіттю не призначається), компенсація роботодавцю виплачується за рахунок коштів, передбачених на зазначену мету у бюджеті Фонду.

П. 15 Порядку № 347 встановлено, що роботодавець відповідає за достовірність даних, що стосуються підтвердження факту створення нових робочих місць та працевлаштування на них відповідних осіб, які є підставою для виплати компенсації.

До Переліку пріоритетних видів економічної діяльності для створення нових робочих місць суб`єктами малого підприємництва (Порядку № 347) включений такий вид економічної діяльності як «Вантажний автомобільний транспорт, код згідно з КВЕД 49.41».

Суд встановив, що на підставі ст. 26 Закону № 5067 та Порядку № 347 ФОП ОСОБА_1 призначена компенсація єдиного внеску, сплаченого за працевлаштовану за направленням Центру зайнятості на новостворене робоче місце ОСОБА_9 , як особу, що має додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 5067 (один з батьків або особа, яка їх замінює і виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю).

На підставі ст. 27 та Порядку № 347 ФОП ОСОБА_1 призначена компенсація єдиного внеску, сплаченого за працевлаштовану за направленням Центру зайнятості на новостворене робоче місце суб`єктом малого підприємництва у пріоритетному виді економічної діяльності ОСОБА_7 .

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Центром зайнятості наказу від 05 грудня 2019 року № НТ № 191205 «Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України «Про зайнятість населення» і «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та нормативними актами щодо них», який передбачав припинення компенсації фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальних страхування з інших причин щодо роботодавця ОСОБА_1 на працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01 вересня 2019 року.

Як було вказано вище, відповідно до ч. 3 ст. 26, ч. 4 ст. 27 Закону № 5067 та п. 6 Порядку № 347 компенсація не виплачується у разі, коли роботодавець:

1) має заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

2) визнаний у встановленому порядку банкрутом або стосовно нього порушено справу про банкрутство.

Суд встановив, що на час виникнення спірних правовідносин ФОП ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску не мала, у встановленому порядку банкрутом визнана не була, справа про банкрутство щодо неї не була порушена, що визнається сторонами.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067 працевлаштування - це комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

При цьому в силу приписів п. 15 Порядку № 347 саме на роботодавця, в даному випадку на ФОП ОСОБА_1 , покладена відповідальність за достовірність даних, що стосуються підтвердження факту створення нових робочих місць та працевлаштування на них відповідних осіб, які є підставою для виплати компенсації.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. В той же час судовий захист не повинен використовуватися як засіб легітимізації зловживань особою правами, що передбачені законодавством.

Запроваджені державою заходи сприяння працевлаштуванню, зокрема виплата компенсації єдиного внеску, що передбачена ст. ст. 26 і 27 Закону № 5067, спрямовані на забезпечення реального працевлаштування громадян та реалізацію їх конституційного права на працю.

Позивач як роботодавець не надала докази, які б свідчили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно виконують трудові обов`язки, передбачені трудовими договорами; що позивач забезпечила їх робочим місцем; виплачує їм заробітну плату в розмірах, обумовлених трудовими договорами, тощо.

Самі лише факти оформлення ФОП ОСОБА_1 трудових відносин з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та сплати єдиного внеску, нарахованого на їх заробітну плату, не є беззаперечним свідченням того, що позивач забезпечила реальне працевлаштування цих осіб, під яким розуміється комплекс правових, економічних та організаційних заходів, та має право на отримання відповідної компенсації.

За цих обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Виходячи з презумпції невинуватості, суд відхиляє доводи та заперечення сторін, які стосуються подання ними заяв про вчинення кримінальних правопорушень та реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальних проваджень за їх заявами.

Розподіл судових витрат.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Костянтинівського міського центру зайнятості (ідентифікаційний код: 23119554, місцезнаходження: 85113, Донецька обл., м. Костянтинівка, пл. Перемоги, буд. 8) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення буде складено впродовж десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя Т.О. Кравченко