Справа № 522/11312/22
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/311/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 30.08.2022 року надійшов адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про примусове видворення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2022 року під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено особу, який назвався громадянином Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки, відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування. Громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 , пояснив, що прибув до України восени 2011 року, легально через пункт пропуску «Градениці» по паспорту громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон, який було втрачено в 2012 році. Мета приїзду приватні справи. З 2011 року по 2017 рік перебував у м. Одеса, неофіційно працював різноробочим на різних будівництвах. У 2017 році був засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі (зі слів відповідача зона №90 м. Херсон), звільнився 18.01.2022 р.

25.07.2022 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008530 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.07.2022 р. ПН МОД № 008604 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 25.07.2022 р. №517 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 23.08.2022 р.

Рішення від 25.07.2022 р. №517 про примусове повернення відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 23.08.2022 р. громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 самостійно територію України не залишив. Відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

29.08.2022 року ОСОБА_1 повторно виявлений співробітниками ГУ ДМС в Одеській області.

29.08.2022 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №008728 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 29.08.2022 р. ПН МОД №008805 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Проаналізувавши всі обставини перебування Відповідача на території України було встановлено наступне:

1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2. ОСОБА_1 прибув на територію України восени 2011 року. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

3. Відповідач був затриманий працівниками ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні.

4. Після прийняття рішення від 25.07.2022 р. № 517 про примусове повернення відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишив територію України.

5. З 25.07.2022 р. до моменту повторного виявлення 29.08.2022 відповідачем не вчинено жодних дій щодо виконання рішення про примусове повернення чи оскарження його у судовому порядку, оскарження постанов про накладення адміністративних стягнень за незаконне перебування в Україні.

ГУ ДМС в Одеській області вважає за необхідне зазначити про наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, не виконання ним рішення про примусове повернення, а також небажання залишати територію України.

Складені відносно відповідача протоколи про адміністративні правопорушення №008530 від 25.07.2022 та № 008728 від 29.08.2022 містять пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину.

Інформація щодо оскарження відповідачем рішення ГУ ДМС в Одеській області від 25.07.2022 р. № 517 про примусове повернення в країну походження та зобов`язання покинути територію України у термін до 23.08.2022 р. в матеріалах справи відсутня.

Правом звернутися в установленому законом порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач не скористався.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги той факт, що Відповідач після перетину державного кордону України, у подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУаАП, на думку представника міграційної служби існують обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач буде ухилятись від виконання рішення про примусове повернення. Враховуючи викладене, Відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі постанови адміністративного суду.

Ухвалою суду від 30.08.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 30.08.2022 року.

У судовому засіданні 30.08.2022 року були присутні:

Представник міграційної служби,- ОСОБА_3 який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, наполягаючи на тому, що відповідач проживає в Україні незаконно протягом тривалого часу, ухиляється від виконання рішення суду щодо повернення до країни походження, а також не має документів, що посвідчують його особу. Відповідач прибув на територію України восени 2011 року, загубив паспорт у 2012 році, працював він не офіційно різноробочим, був засуджений та 18.01.2022 року звільнився з місць позбавлення волі, постійного місця реєстрації та роботи не має. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, ДМС винесено рішення від 25.07.2022 р., але відповідач його не виконав. Відповідач був затриманий повторно. С заявою про визнання його біженцем або про продовження терміну перебування в Україні не звертався. Для того роз`яснив, щоб відповідач зміг легально знаходиться на території України, йому спочатку слід повернутися до країни походження, оформити паспорт, а потім лише повернутися до України легально та в майбутньому йому можливо буде звернутися до ДМС із заявою про тимчасове проживання на території України (на 2 роки).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, зазначив що перекладача не потребує , бо давно перебуває в Україні, оскільки розуміє українську та російські мови. Вказав, що він проживає в Україні ще з 1990 року, був одружений, є син та донька, вже є онуки. У 2011 році він приїхав до України, працював нелегально , заробляв, він не знав, що необхідно продовжувати в ДМС строк перебування. Він був засуджений, у 2015 році Овідіопольським судом, у 2017 році Приморським районним судом м. Одеси на 7 років, звільнився у січні 2022 році та почав працювати різноробочим на будівництві «Гефест», крім того, у нього вкрали сумку з документами. Він має бажання залишитися у м. Одеса, у нього тут є робота, рідні та речі. Він знає, що повинен був покинути територію України до 25.07.2022 р., але він не зміг зібрати кошти на виїзд. До посольства Молдови в м. Одеса з приводу легалізації свого місця перебування та про те, що у нього відсутні кошти він не звертався.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 25.07.2022 року під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено особу, який назвався громадянином Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки, відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування. Громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 , пояснив, що прибув до України восени 2011 року, легально через пункт пропуску «Градениці» по паспорту громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон, який було втрачено в 2012 році. Мета приїзду приватні справи. З 2011 року по 2017 рік перебував у м. Одеса, неофіційно працював різноробочим на різних будівництвах. У 2017 році був засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі (зі слів відповідача зона №90 м. Херсон), звільнився 18.01.2022 р.

25.07.2022 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008530 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.07.2022 р. ПН МОД № 008604 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 25.07.2022 р. №517 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 23.08.2022 р.

Рішення від 25.07.2022 р. №517 про примусове повернення відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 23.08.2022 р. громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 самостійно територію України не залишив. Відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

29.08.2022 року ОСОБА_1 повторно виявлений співробітниками ГУ ДМС в Одеській області.

29.08.2022 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №008728 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 29.08.2022 р. ПН МОД №008805 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Проаналізувавши всі обставини перебування Відповідача на території України було встановлено наступне:

1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2. ОСОБА_1 прибув на територію України восени 2011 року. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

3. Відповідач був затриманий працівниками ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні.

4. Після прийняття рішення від 25.07.2022 р. № 517 про примусове повернення відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишив територію України.

5. З 25.07.2022 р. до моменту повторного виявлення 29.08.2022 відповідачем не вчинено жодних дій щодо виконання рішення про примусове повернення чи оскарження його у судовому порядку, оскарження постанов про накладення адміністративних стягнень за незаконне перебування в Україні.

ГУ ДМС в Одеській області вважає за необхідне зазначити про наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, не виконання ним рішення про примусове повернення, а також небажання залишати територію України.

Складені відносно відповідача протоколи про адміністративні правопорушення №008530 від 25.07.2022 та № 008728 від 29.08.2022 містять пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину.

Інформація щодо оскарження відповідачем рішення ГУ ДМС в Одеській області від 25.07.2022 р. № 517 про примусове повернення в країну походження та зобов`язання покинути територію України у термін до 23.08.2022 р. в матеріалах справи відсутня.

Судом також встановлено, що вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.11.2015р. ОСОБА_1 визнано винним та призначено покарання за ст..185 ч.3 КК України та ч.2 ст.185 КК України та згідно зі ст..70КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна (справа №522/7652/17).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України врегульовано ст. 288 КАС України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI ( далі - Закон № 3773-VI).

Згідно п. 7 ч.1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 9 Закону №3773-VI передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 3773-VI, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

У силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Частиною 8 статті 30 Закону № 3773-VI, яка містить в собі положення щодо примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, закріплено, що положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з п.1 ст. 1 Закону України « Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011р. № 3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань (далі Закон № 3671-VI).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 3671-VI, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом щодо статусу біженця 1967 року поняття «біженець» включає в себе 4 основних підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця:

1) особа повинна знаходиться за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання;

2) неможливість або побоювання користуватися захистом країни походження;

3) особа повинна мати цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань;

4) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расова належність; б) релігія; в) національність (громадянство); г) належність до певної соціальної групи; д) політичні погляди.

Тож, при вирішенні питання щодо визнання або відмови у визнані біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, мають враховуватися усі чотири підстави, наведені вище.

Відповідно до Положень Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців Управління Верхового комісара ООН у справах біженців (1992 рік) (далі - УВКБ ООН), особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками (п. п. 45, 66).

Згідно з Позицією УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказів у біженців» 1998 року, факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного, які можуть бути як усні, так і документальні.

Загальними правовими принципами доказового права, обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця позивач повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.

Суд звертає увагу на те, що єдиним критерієм для набуття міжнародного захисту особою є наявність у неї обґрунтованих побоювань у разі повернення до країни громадянської належності: стати жертвою переслідувань за однією чи кількома ознаками, наведеними у Конвенції про статус біженців 1951 року та у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» або зазнати серйозної шкоди, пов`язаної з умовами, зазначеними у статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кваліфікаційній Директиві ЄЄ 2011/95/ЕU, та пункті 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI.

Відтак, на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Отже, оскільки громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав у встановлений строк без поважних причин рішення міграційної служби про примусове повернення; не має паспорту і доказів легального перебування на території України з 2011 р.; останній не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, зважаючи на те, що відповідач порушив правовий режим знаходження його на території України, суд приходить до висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про примусове видворення - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Повний текст рішення буде складено та підписано 30.08.2022 року.

Суддя Л.В. Домусчі