Справа № 340/2863/22
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/2863/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач) до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградська область (також Відповідач) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через свого представника адвоката Загороднього І.В.) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить: 1) скасувати п. 10 рішення від 23.12.2021 №441 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність"; 2) зобов`язати Відповідача після скасування (припинення) воєнного стану в Україні повторно розглянути клопотання від 07.09.2021 (вх.№1471 від 07.09.2021) та надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю).

В обґрунтування позову зазначено, що у встановленому законом порядку Позивач звернулася до Відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, однак Відповідачем протиправно було відмовлено у її задоволенні. При цьому, єдиним правильним та ефективним способом захисту прав Позивача є зобов`язання Відповідача прийняти рішення про надання відповідного дозволу.

Відповідач правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області, як орендодавцем, та ОСОБА_2 , як орендарем, було укладено Договір оренди землі від 02.10.2014, за умовами якого останній передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 49,8500 га з кадастровим №: :02:001:9051, що розташована на території Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.24-26).

24.11.2014 створено фермерське господарство "ІСКАНДЕР-73" (а.с.17).

Відповідно до пункту 1.5. Статуту ФГ "ІСКАНДЕР-73" ОСОБА_1 є членом цього фермерського господарства.

Пунктом 5.1. Статуту ФГ "ІСКАНДЕР-73" передбачено, що до земель фермерського господарства належить, зокрема, земельна ділянка площею 49,8500 га з кадастровим номером :02:001:9051, яка надана в оренду колишньому засновнику господарства ОСОБА_2 (а.с.18-23).

Факт перебування вказаної земельної ділянки в оренді у ФГ "ІСКАНДЕР-73" також підтверджується реєстрацією такого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.27).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим №: :02:001:9051 належить до земель комунальної власності, власником якої є Мар`янівська сільська рада, (а.с.27).

07.09.2021 Позивач, керуючись ст.ст. 31, 32 ЗК України та ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство", звернулася до Відповідача із клопотанням від 07.09.2021 (вх.№1471 від 07.09.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського

підприємства, розташованого на території колишньої Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, орієнтовним розміром 5,37 га, за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером: :02:001:9051, яка розташована на території Мар`янівської територіальної громади (колишньої Великовисківської сільської ради).

До цього клопотання було додано копії паспорта громадянина України та картки фізичної особи-платника податків; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; статуту ФГ "ІСКАНДЕР-73"; договору оренди землі від 02.10.2014; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна; довідки Великовисківської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про розмір земельної частки (паю); викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру про бажане місце розташування земельної ділянки; нотаріальної копії заяви про погодження вилучення частини земельної ділянки (а.с.16).

За результатами розгляду клопотання пунктом 10 рішення тринадцятої сесії восьмого скликання Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградська область від 23.12.2021 №441 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" Позивачці відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером: :02:001:9051, у зв`язку з тим, що до заяви не додано погодження землекористувача, що передбачено ч.6 ст.118 Земельного кодексу України (а.с.35).

Позивач, вважаючи таке рішення Відповідача протиправним, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Згідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 55 Конституції України вказує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, і Земельним кодексом України (далі в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин).

Частиною третьою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема і для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відтак, до повноважень відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбачених статтями 118, 123 Земельного кодексу України.

Частинами 1,5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" чітко передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Предметом розгляду у справі є пункт 10 рішення Відповідача від 23.12.2021 № 441, яким Позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю).

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон №973-IV) передбачено, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Водночас, відповідно до ст.7 Закону №973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Ст. 32 ЗК України передбачено право членів фермерських господарств на приватизацію земельних ділянок шляхом передачі безоплатно у приватну власність наданих їм у користування земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

За змістом статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Правову норму, що міститься у ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" слід розуміти як таку, що надає членам фермерського господарства право на приватизацію земельної ділянки, наданої у користування фермерському господарству. При цьому такими, що надані фермерському господарству, вважають і земельні ділянки, надані голові фермерського господарства для його створення.

Таким чином, член фермерського господарства має право отримати безоплатно у власність частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні фермерського господарства. Іншими словами, не лише особа, якій раніше була надана у користування земельна ділянка для ведення фермерського господарства, має право на отримання її у власність, оскільки така земельна ділянка була йому відведена саме з метою створення фермерського господарства.

Вказаний висновок відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у постановах від 13.03.2018 р. по справі № 348/992/16-ц, від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17, від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц.

Позивач є членом ФГ "ІСКАНДЕР-73", що не ставиться під сумнів та не є предметом доказування.

Підставою відмови Позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є висновок Відповідача, що в порушення ч.6 ст.118 Земельного кодексу України до заяви не було додано погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки (а.с.35).

Однак, звертаючись до Відповідача із клопотанням від 07.09.2021 (вх.№1471 від 07.09.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) Позивачем, серед іншого, також було надано нотаріальну копію заяви ФГ "ІСКАНДЕР-73" про погодження вилучення земельної ділянки площею 49,85 га з кадастровим №: :02:001:9051, яка перебуває в оренді на підставі договору від 02.10.2014, на користь та за умови надання за рахунок такої земельної ділянки у власність земельних ділянок членам фермерського господарства (а.с.30).

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування п. 10 рішення від 23.12.2021 № 441 є обґрунтованими, а останнє протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги про зобов`язати Відповідача, після скасування (припинення) воєнного стану, повторно розглянути клопотання від 07.09.2021 (вх.№1471 від 07.09.2021) та надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), то суд зазначає наступне.

Позивачка у своєму клопотанні від 07.09.2021 (вх.№1471 від 07.09.2021) просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земельної ділянки загальною площею 49,85 га кадастровий номер: :02:001:9051, яка розташована на території Мар`янівської територіальної громади (колишньої Великовисківської сільської ради) (а.с.16).

Отже, земельна ділянка, на яку претендує Позивач, має бути виділена з уже сформованої земельної ділянки з присвоєнням іншого кадастрового номера.

Частинами 1 та 2 статті 79-1 ЗК України передбачено те, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв)

Відповідно до частини п`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із частинами 6, 7 статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Так, згідно із частиною першою статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV (далі Закон №858-IV) документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Видами документації із землеустрою є зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

За загальним правилом, визначеним положеннями статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно зі ст.1 Закону №858-IV, проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок (стаття 50 Закону №858-IV) та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (стаття 56 Закону №858-IV) є різними за суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Суд зазначає, що процедура набуття права власності на землю державної та комунальної власності в порядку безоплатної приватизації, у тому числі для ведення фермерського господарства, передбачає проведення робіт із землеустрою, які виконуються на підставі відповідної документації: проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки (за відсутності на даній частині земної поверхні раніше сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та за технічною документацією із землеустрою щодо поділу раніше сформованої земельної ділянки або об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (у разі якщо не відбувається зміна їх цільового призначення). Підставою для розроблення такої документації є відповідний дозвіл (згода) органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою.

Як свідчать матеріали справи, Позивач, звертаючись до Відповідача із клопотанням від 07.09.2021 просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земельної ділянки загальною площею 49,85 га кадастровий номер: :02:001:9051.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Позивач звернулася із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки, яка вже була сформована, а тому її подальше формування (поділ чи об`єднання) здійснюється не на підставі проекту землеустрою, а за технічною документацією та беручи до уваги, що законодавець чітко визначив порядок для отримання дозволу на розроблення такої технічної документації, позовна вимога про зобов`язання Відповідача, після скасування (припинення) воєнного стану, повторно розглянути клопотання від 07.09.2021 (вх.№1471 від 07.09.2021) та надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) за рахунок земельної ділянки площею 49,85 га кадастровий номер: :02:001:9051 задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

За змістом ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог. Саме такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При зверненні до суду з цим позовом Позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн. (а.с.11), який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Представником позивача у клопотанні від 01.08.2022 заявлено вимогу про відшкодування Позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5050,00 грн..

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт перший частини третьої статті 132 КАС).

За змістом частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом частин третьої сьомої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивача підтверджує розмір витрат на професійну правничу допомогу наступними доказами: договором про надання правничої допомоги від 11.10.2021 № б/н; додатком №1 до договору від 11.10.2021; звітом про витрачений час на надання правничої допомоги за договором від 11.10.2021; актом про надання правничої допомоги від 01.08.2022.

Враховуючи опис виконаних адвокатом робіт, наведений в акті від 01.08.2022, суд дійшов висновку, що такі послуги адвоката як "зустріч з Клієнтом з метою з`ясування обставин справи; правовий аналіз наданих Клієнтом документів; аналіз законодавства, пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; зустріч з Клієнтом з метою обговорення правової позиції у справі; підготовка додатків до позовної заяви" є складовою послуги із складення позовної заяви.

Оскільки дана справа розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, тобто без проведення судового засідання, є справою незначної складності, позовні вимоги задоволено частково, суд визнає цілком обґрунтованим висновок, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений представником, не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому підлягає зменшенню до 3000 грн., що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст.9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 10 рішення тринадцятої сесії восьмого скликання Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградська область від 23.12.2021 №441 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградська область () судовий збір в сумі 992,40 грн..

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградська область () витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько