Справа № 600/2842/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2842/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича від 25 липня 2022 року у виконавчому провадженні №69497214 про стягнення з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , основної винагороди в сумі 13000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено про неправильність визначення відповідачем розміру основної винагороди приватного виконавця, при цьому вказано про відсутність розрахунку основної винагороди. Також вказано, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови вирішує питання визначення і стягнення виконавчого збору при виконанні рішення немайнового характеру, натомість її резолютивна частина про стягнення основної винагороди приватного виконавця, що є різними поняттями. Крім цього, на думку, позивача, постанова про стягнення основної винагороди є передчасною, оскільки така винагорода є винагородою приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення суду за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення. Повідомлено про добровільність виконання боржником рішення суду.

Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; призначено розгляд справи на 30 серпня 2022 року об 11 год. 00 хв.; встановлено строк для подання відзиву на позову; витребувано у відповідача документи; залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 ; зобов`язано позивача не пізніше двох днів з дня вручення йому копії цієї ухвали направити третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду; запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, подати до суду пояснення.

Згідно матеріалів справи її учасники були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідачем подано до суду відзив, у якому зазначено про законність винесення оскаржуваної позивачем постанови та про обґрунтованість визначеного у ній розміру основної винагороди приватного виконавця. Відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім цього, 29 серпня 2022 року до суду від відповідача надійшло клопотання, у якому він просив справу розглянути без його участі.

30 серпня 2022 року позивачем (її представником) подано заяву про розгляд справи без її участі в порядку письмового провадження.

За таких обставин, враховуючи положення частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на положення частини дев`ятої статті 205, частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. перебуває виконавче провадження АСВП №69497214 з виконання виконавчого листа №727/13110/18, виданого 13 липня 2022 року Шевченківський районним судом м. Чернівці, про усунення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 перешкод, що чиняться ОСОБА_1 та її довіреними особами у користуванні орендованим нежитловим приміщенням (кафе-бар та офіс), заг. пл. 386,71 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору оренди від 01 січня 2008 року №б/н.

Так, 25 липня 2022 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №69497214) з примусового виконання указаного вище виконавчого листа.

Поряд з цим 25 липня 2022 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди (ВП №69497214).

Згідно названої постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 13000,00 грн.

За таких обставин, не погоджуючись із постановою про стягнення з боржника основної винагороди, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ у редакції на час виникнення спірних відносин) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, в обґрунтування незаконності якої позивачем, перш за все, вказано про неправильність визначення відповідачем розміру винагороди - 13000,00 грн.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (далі Закон №1403-VIII у редакції на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої третьої статті 31 Закону №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до, зокрема, статті 31 Закону №1403-VIII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» від 08 вересня 2016 р. № 643.

Згідно пункту 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 р. № 643 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 726) розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, становить чотири розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, а в разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2481 гривня.

Отже, у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, розмір основної винагороди приватного виконавця становить 9924,00 грн (2481,00 грн х 4).

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що у даному випадку на примусовому виконанні у приватного виконавця Кондрюка К.О. перебуває виконавче провадження АСВП №69497214 з виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа ОСОБА_1 , то суд приходить до висновку, що розмір основної винагороди приватного виконавця повинен становити 9924,00 грн (2481,00 грн х 4). Натомість оскаржуваною постановою стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 13000,00 грн.

Таким чином, оскільки відповідачем неправильно обчислено суму основної винагороди, яка підлягає стягненню з боржника, постанова приватного виконавця Кондрюка К.О. від 25 липня 2022 року ВП №69497214 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 13000,00 грн є протиправною.

Поряд з цим суд зазначає, що згідно частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Однак в оскаржуваній постанові про стягнення з боржника основної винагороди від 25 липня 2022 року ВП №69497214 не наведено розрахунок основної винагороди.

Крім цього, і у матеріалах виконавчого провадження ВП №69497214 відсутній розрахунок нарахування основної винагороди приватного виконавця, що є додатком 17 до Інструкції з організації примусового виконання рішень (пункт 8 розділу ІІІ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Водночас з постанови від 25 липня 2022 року ВП №69497214 вбачається, що розмір оскаржуваної основної винагороди приватного виконавця розрахований виходячи з двох мінімальних розмірів заробітної плати.

У відзиві відповідач, обґрунтовуючи розмір визначеної ним основної винагороди, посилається на приписи статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Щодо зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові про розмір виконавчого збору, який стягується за примусове виконання рішення немайнового характеру, та щодо його позиції у відзиві про те, що розмір основної винагороди приватного виконавця визначається як розмір виконавчого збору згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», то указане є помилковим, адже основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Між тим, що стосується розміру цієї винагороди, то це питання регулюється окремими правовими нормами (положеннями статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено розмір виконавчого збору, а положеннями статті 31 Закону №1403-VIII та пункту 12 Порядку №643 встановлено розмір саме основної винагороди приватного виконавця).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19, від 29 січня 2021 року у справі №640/13434/19, від 26 серпня 2021 року у справі №380/6503/20, що враховується судом в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, суд погоджується з твердженнями позивача, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови безпідставно вирішує питання визначення і стягнення виконавчого збору при виконанні рішення немайнового характеру, натомість її резолютивна частина про стягнення основної винагороди приватного виконавця, що є різними поняттями, тобто існує суперечність.

З огляду на викладене у своїй сукупності, перевіряючи оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини, та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Отже, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 25 липня 2022 року ВП №69497214 визнається судом протиправною, а тому підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Поряд з цим суд вважає за необхідне зазначити щодо помилковості тверджень позивача про передчасність постанови про стягнення з боржника основної винагороди, адже за змістом частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII така постанова виноситься приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, що і мало місце у виконавчому провадженні №69497214. Водночас неправильне обчислення відповідачем розміру основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню з боржника, та не наведення в оскаржуваній постанові розрахунку основної винагороди зумовлює її скасування в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність оскаржуваної постанови.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно наявного у справі платіжного доручення №125 від 15 серпня 2022 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Отже, наявними у справі матеріалами підтверджується понесення позивачем судових витрат у цій справі у виді судового збору.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 139, 159, 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича від 25 липня 2022 року у виконавчому провадженні №69497214 про стягнення з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , основної винагороди в сумі 13000,00 грн.

Стягнути приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 30 серпня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (59355, Чернівецька область, Чернівецький район, с. Глиниця, РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк Костянтин Олександрович (м. Чернівці, вул. А.Міцкевича, 2, офіс 22, РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя О.П. Лелюк