Справа № 580/1770/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року справа № 580/1770/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Гришанова А.І.,

за участю:

представника позивача Нестеренка О.Ф.,

представника відповідача Вдовиченко Н.О.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивач) подала позов до головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни (далі державний виконавець, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни від 20.12.2021 року, виконавче провадження № 67938578, про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 13000,0 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни від 12.01.2022 року, виконавче провадження № 67938578, про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 1700,0 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що спірні постанови прийняті без наявності законних підстав, оскільки рішення місцевого загального суду позивачем (боржником у виконавчому провадженні № 67938578) виконане до відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець не вчинив передбачених законом дій для перевірки виконання судового рішення.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків.

29.06.2022 позивач подала заяву про усунення недоліків.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Також, суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , третя особа).

05.08.2022 відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору приймається державним виконавцем одночасно із відкриттям виконавчого провадження. Тому, відповідна постанова про стягнення виконавчого збору винесена правомірно при відкритті виконавчого провадження.

Крім того, 11.01.2022 державним виконавцем здійснено перевірку стану виконання боржником (позивачем у справі) рішення місцевого суду щодо забезпечення ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , місце та час їх спілкування перші та треті вихідні місяця з 18 години п`ятниці до 18 години неділі без присутності матері. В ході перевірки встановлено, що боржником рішення суду не виконане, а саме: 11.01.2022 на адресу поліції надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він повідомив, що вимога державного виконавця від 20.12.2021 не виконана. Вказане є підставою для застосування до боржника штрафу в сумі 1700,00 грн.

Усною ухвалою від 28.07.2022, внесеною до протоколу судового засідання, за згодою представника позивача суд здійснив заміну неналежного відповідача у справі головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни на належного Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відділ ДВС, відповідач), а також відклав підготовче засідання до 04.08.2022.

Усною ухвалою від 04.08.2022, внесеною до протоколу судового засідання, суд відклав підготовче засідання до 11.08.2022.

Усною ухвалою від 11.08.2022, внесеною до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.08.2022.

Усною ухвалою від 18.08.2022, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті.

Усною ухвалою від 22.08.2022, внесеною до протоколу судового засідання, у розгляді справи по суті оголошено перерву до 30.08.2022.

У судовому засіданні 30.08.2022 представник позивача просив позов задовольнити повністю, а представник відповідача та третя особа відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи, суд встановив таке.

Рішенням Черкаського районного суду від 10.06.2021 у справі № 707/1819/20 визначено ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні малолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце та час їхнього спілкування: перші та треті вихідні місяця з 18:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі, без присутності матері дітей.

З метою примусового виконання вказаного рішення Черкаський районний суд Черкаської області 26.11.2021 видав виконавчий лист, на підставі якого постановою від 20.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67938578. Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір в сумі 13000 грн.

Крім того, окремою постановою від 20.12.2021 у виконавчому провадженні № 67938578 стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір в розмірі 13000 грн.

20.12.2021 державним виконавцем прийнято вимогу № 34912/6, якою зобов`язано ОСОБА_2 виконати рішення суду шляхом забезпечення побачень стягувача з дітьми, а саме надати ОСОБА_1 побачення з дітьми перші та треті вихідні місяця з 18:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі, без присутності матері дітей. Вказану вимогу вручено позивачеві 30.12.2021.

Згідно з даними талона-повідомлення єдиного обліку № 1126 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, 08.01.2022 о 00 год. 53 хв. надійшла заява до РУ про те, що 07.01.2022 о 18 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_1 колишня дружина заявника ОСОБА_2 не надала можливості побачити дітей та забрати їх, хоча згідно рішення суду заявник має право бачитись.

11.01.2022 ОСОБА_1 подав державному виконавцю заяву (вх. № 165/6 від 11.01.2022), в якій зазначив, що 07.01.2022 приїхав до місця проживання та реєстрації дітей, щоб взяти їх на вихідні дні, натомість на місці їх не було. Тому, викликав поліцію та написав заяву про невиконання рішення суду та служби у справах дітей громадянкою ОСОБА_2 , хоча вона знала про те, що ОСОБА_1 мав намір забрати дітей на вихідні.

11.01.2022 складено акт державного виконавця, яким встановлено, що вимога державного виконавця від 20.12.2021 № 34912/6 ОСОБА_2 не виконана, про що ОСОБА_1 повідомив у письмовому вигляді заявою від 11.01.2022.

За вказаних обставин, 12.01.2022 державним виконавцем прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в сумі 1700,00 грн за невиконання вимоги державного виконавця від 20.12.2021.

Позивач вважає спірні постанови державного виконавця такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернулася до суду з відповідним позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Частиною ст. 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

На підставі ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Абз. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1, 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На підставі п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція № 512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Аналіз вказаних норм свідчить, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 480/3452/19.

Ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено виключний перелік підстав, з яких виконавчий збір не стягується.

Так, пунктами 1-6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та Закону України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Також ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Наявності вищевказаних умов, з яких виконавчий збір не стягується, суд не встановив.

Отже, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно, за наявності підстав, передбачених статтею 27 Закону № 1404-VIII, прийнята оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору.

Доводи позивача, що рішення суду нею виконано в добровільному порядку, є помилковими, оскільки відкриття провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) уже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно, а при виконанні рішень про встановлення побачення з дитиною строку для добровільного виконання рішення не передбачено.

Враховуючи, що позивач не надала доказів добровільного виконання рішення, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та одночасно стягнуто виконавчий збір.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 480/3452/19.

За такого правового регулювання та обставин справи суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому позовна вимога про скасування постанови від 20.12.2021 у виконавчому провадженні № 67938578 про стягнення виконавчого збору є безпідставною та не може бути задоволена.

Стосовно позовної вимоги визнати протиправною та скасувати постанову від 12.01.2022 про накладення на позивача штрафу в сумі 1700,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1-3 ст. 64-1 Закону № 1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У свою чергу, стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

На підставі ч. 1 цієї статті у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання.

У розділі ІХ Інструкції № 512/5 наведено порядок виконання рішень про встановлення побачення з дитиною.

Відповідно до п. 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Згідно з п. п. 8, 9 розділу ІХ Інструкції № 512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що перевірка державним виконавцем виконання рішення суду про побачення з дитиною здійснюється державним виконавцем у час та місці побачення, визначені судовим рішенням або державним виконавцем. При цьому, у разі встановлення невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Як встановив суд, акт державного виконавця від 11.01.2022, яким установлено факт невиконання боржником вимоги державного виконавця від 20.12.2021 № 34912/6, складено на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 (вх. № 165/6 від 11.01.2022), в якій повідомлено, що 07.01.2022 він приїхав до місця проживання та реєстрації дітей, щоб взяти їх на вихідні дні, натомість на місці їх не було.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази присутності державного виконавця під час виконання рішення суду, відсутні також докази узгодження державним виконавцем на виконання пункту 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 місця та часу проведення побачень стягувача з дитиною.

Натомість, акт державного виконавця від 11.01.2022 складений через 4 дні після вищевказаних подій без фактичної перевірки стану виконання рішення, залучення понятих чи свідків для підтвердження чи спростування зафіксованих в акті даних.

Тобто, державним виконавцем не дотримано процедуру складення акту від 11.01.2022 та, відповідно, процедури накладення штрафу на підставі вказаного акту.

Суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 640/11079/19 відповідно до яких відповідальність за ст. 75 Закону № 1404-VIII настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

У спірних відносинах державним виконавцем не було дотримано вказаних принципів.

Тому суд дійшов висновку, що спірна постанова про накладення на позивача штрафу за невиконання вимоги державного виконавця прийнята за відсутності правових підстав, вказаних у ст. ст. 64-1, 75 Закону № 1404-VIII, а тому вона є протиправною.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 992,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вдовиченко Наталії Олександрівни від 12.01.2022 у виконавчому провадженні № 67938578 про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 1700,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18008, м. Черкаси, вул. Вернигори, 4, );

3) третя особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Василь ГАВРИЛЮК