Справа № 640/27874/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року м. Київ № 640/27874/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва»

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Фонд державного майна України

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» далі по тексту - позивач), адреса: 02093, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 181 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі по тексту - відповідач), адреса: 01032, місто Київ, бульвар Т. Шевченка, будинок 50г, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд державного майна України (далі по тексту - третя особа), адреса: 01133, місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 18/9, в якій позивач просить

- визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву №2154 від 14 вересня 2021 року щодо проведення перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 вересня 2021 року на адресу підприємства надійшов наказ відповідача №2154 від 14 вересня 2021 року «Про утворення робочої групи», відповідно до змісту якого Фонду державного майна України наказано утворити робочу групу, якій провести перевірку фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди, що знаходиться на балансі позивача.

На переконання позивача, наказ №2154 від 14 вересня 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки в ньому не визначений строк роботи комісії, що, як вважає позивач, може мати наслідком зловживання процесуальними права з боку відповідача.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що оскаржуваним наказом не порушено права позивача, оскільки цим створено робочу групу на предмет проведення перевірки позивача щодо фактів ухилення від сплати орендної плати до Державного бюджету України відповідно до умов діючого законодавства України.

Представник третьої особи в письмових поясненнях на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву та також зазначив про те, що наказом №2237 від 23 вересня 2021 року права та інтереси позивача не були порушені.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії з метою виконання доручення Прем`єр-міністра України від 21 червня 2018 року №19693/1/1-18 щодо вжиття заходів з проведення перевірок із залученням місцевих державних адміністрацій та уповноважених органів управління для виявлення фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди зазначеного майна, згідно доручення Фонду державного майна України від 27 червня 2018 року №К/29 наказано створити робочу групу, якій провести перевірку фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києві від 14 вересня 2021 року №2154 утворено робочу групу та доручено останній провести перевірку фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди, що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» ().

Згідно пункту 2 цього Наказу №2154 створеній робочій групі доручено провести перевірку фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди, що знаходиться на балансі позивача.

У пункті 3 вказаного наказу зазначено, що про дату та місце здійснення перевірки необхідно повідомити членів робочої групи та залучених представників місцевих державних адміністрацій, уповноважених органів управління органів управління, територіальних органів Державної фіскальної служби та Державної аудиторської служби України.

На виконання цього наказу №2154 відповідач 14 вересня 2021 року направив на адресу Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» лист за вих. №30-13/7254, яким повідомив підприємство про те, що 21 вересня 2021 року о 10 годині 00 хвилин за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільська, 181 буде розпочато перевірку державного майна, що знаходиться на балансі підприємства. Захід буде проводитися за адресами: місто Бориспільська, 15 та по вулиці Бориспільська, 26-Д.

Вважаючи, що наказ №2154 від 14 вересня 2021 року є таким, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, щодо зазначення в ньому строку роботи комісії, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» від 09 грудня 2011 року №4107-VI Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

До основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління (пункт 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» від 09 грудня 2011 року №4107-VI).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» від 09 грудня 2011 року №4107-VI Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

У відповідності до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» від 09 грудня 2011 року №4107-VI регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України.

Так, наказом Голови Фонду державного майна України від 27 травня 2021 року №912 затверджено Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, відповідно до пункту 16 якого останнє є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Згідно пункту 1 Положення Регіональне відділення є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Підпунктом 5.3. пункту 5 Положення, Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом державного майна України, здійснює контроль за надходженнями до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених

регіональним відділенням та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням.

В свою чергу, механізм проведення перевірок підрозділами контролю та аудиту Фонду державного майна України та регіональних відділень Фонду державного майна України визначає Порядок планування та проведення перевірок Фондом державного майна України та регіональними відділеннями ФДМУ, затверджений Наказом Фонду державного майна України від 06 квітня 2012 року №465 (далі по тексту - Порядок №465).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку перевірка полягає у документальному і фактичному вивченні певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю відповідно до визначених завдань і повноважень Фонду державного майна України.

Згідно пункту 7 Порядку №465 перевірку проводить комісія. Склад комісії та строки її роботи затверджуються наказом Фонду (регіонального відділення).

У випадку необхідності та наявності достатньо обґрунтованих підстав може проводитись позапланова перевірка. Такими підставами можуть бути: виявлення фактів подання об`єктом перевірки до Фонду державного майна України недостовірної інформації та/або звітності; наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення об`єктом перевірки діяльності у порушення законодавства України в сфері оренди, відчуження, використання державного майна; у разі надходження доручення Кабінету Міністрів України; у разі звернень правоохоронних органів, в яких містяться факти, що свідчать про порушення законів України, перевірку додержання яких віднесено законом до компетенції Фонду державного майна України (пункт 6 Порядку №465).

Так, як вже було зазначено судом, оскаржуваний наказ №2154 від 14 вересня 2021 року прийнятий з метою виконання доручення Прем`єр-міністра України від 21 червня 2018 року №19693/1/1-18 щодо вжиття заходів з проведення перевірок із залученням місцевих державних адміністрацій та уповноважених органів управління для виявлення фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди зазначеного майна, згідно доручення Фонду державного майна України від 27 червня 2018 року №К/29.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі по тексту - Закон України від 05 квітня 2007 року №877-V).

Відповідно до статті 4 Закону України від 05 квітня 2007 року №877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Абзацом 8 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів є доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.

Пунктом 2 оскаржуваного наказу передбачено, що метою його прийняття є необхідність здійснення перевірки фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди, що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» за дорученням Прем`єр-міністра України.

В свою чергу, суд зазначає, що частиною 4 статті 6 Закону України від 05 квітня 2007 року №877-V строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

Таким чином, строки здійснення позапланового заходу визначені законодавством України.

При цьому, слід наголосити, що здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При чому обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.

Суд також звертає увагу, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що позивач дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких він просить і це право, свобода чи інтерес порушені у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

Водночас, слід наголосити на тому, що в матеріалах справи наявна копія листа від 14 вересня 2021 року №30-13/7254, яким позивача повідомлено, що перевірку на підставі оскаржуваного наказу буде розпочато 21 вересня 2021 року, а до адміністративного суду з вказаною позовною заявою позивач звернувся 30 вересня 2021 року, що підтверджується квитанцією відділення поштового зв`язку (а.с. 15), тобто, вже після того, як було розпочато перевірку.

При цьому, слід також зауважити, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач не допустив до проведення позапланової перевірки членів робочої групи, тобто, відсутні докази, що перевірка не відбулась, що, відповідно, дозволяє дійти висновку про реалізацію оскаржуваного наказу шляхом проведення такої перевірки.

Таким чином, оскільки акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує чи може породжувати певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, то відсутність правовідносин, що зумовлює реалізація оскаржуваного акту, виключає можливість надання судового захисту.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Більш того, суд зауважує, що доводи позивача на те, що відсутність в оскаржуваному наказі строків проведення перевірки зумовлює, як наслідок, можливе зловживання процесуальними права з боку відповідача є безпідставними, оскільки проведення позапланової перевірки на виконання доручення Прем`єр - Міністра України є обов`язком відповідача. До того ж, позивач жодним чином не обгрунтував, в чому саме може полягати або могли полягати зловживання процесуальними права з боку відповідача в даному випадку, з урахуванням того, що чинним законодавством передбачено, як вже зазначалось, що строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів. Доводів щодо того, що такий захід здійснювався більше встановленого законодавством строку, позивачем суду також не надано.

Щодо наявного в матеріалах справи листа про технічну помилку при формуванні пакету документів та вкладення до конверту неналежного позову, суд зауважує, що до вказаної позовної заяви було додано саме документи, які стосуються наказу №2154 від 14 вересня 2021 року, а наказ №2237 від 23 вересня 2021 року, відповідно до відомостей з автоматизованої системи документообігу оскаржується позивачем в межах адміністративної справи №640/28181/21.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства Міністерства оборони України «Київське управління механізації і будівництва» - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник