Справа № 640/16583/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

22 липня 2022 року м. Київ№ 640/16583/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін клопотання про залишення позову без розгляду у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір»

до Київської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8А; ) від 13.08.2019 року №UA100010/2019/000274/2 про коригування митної вартості товарів та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00926.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 21.09.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Через канцелярію суду 20.10.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, який останнім отримано 12.10.2020 року та клопотання про поновлення строків на подачу відповіді на відзив.

Через канцелярію суду 16.11.2020 року позивачем подані пояснення у справі щодо клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2020 року в задоволенні заяви позивача від 20.10.2020 року про поновлення строку для подання відповіді на відзив відмовлено. Прийнято до розгляду відповідь на відзив, подану позивачем 20.10.2020 року.

Щодо процесуального правонаступництва відповідача у справі.

Згідно з частиною першою статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» вирішено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби, в тому числі і Київську митницю Держмитслужби.

Пунктом 2 цієї постанови установлено, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

На даний час до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про утворення філії (іншого відокремленого підрозділу) - Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку замінити відповідача у справі, а саме, Київську митницю Держмитслужби її правонаступником - Київською митницею (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Першочерговим процесуальним питання в межах розгляду судом справи №640/16583/20 є вирішення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Клопотання обґрунтовано пропуском шестимісячного строку звернення позивача до адміністративного суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з позовними вимогами про оскарження рішення Київської міської митниці ДФС від 13.08.2019 року №UA100010/2019/000274/2 про коригування митної вартості товарів та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00926.

Відповідач стверджує про помилковість доводів позивача, викладених у позовній заяві про те, що порядок та строки оскарження рішень про коригування митної вартості товарів регламентуються Податковим кодексом України, зауважуючи, що порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників і відповідальність за них врегульований Митним кодексом України, частиною першою статті 29 якого передбачено, що рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом. Відповідач наголошує, що саме таким законом є Кодекс адміністративного судочинства України, який і визначає порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень та статтею 122 якого встановлено шестимісячний строк звернення до суду.

Також відповідач з приводу викладених ним у клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду доводів посилається на правову позицію Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 07.06.2018 року у справі № 813/1276/16, від 12.06.2018 року у справі № 813/1467/17, від 18.06.2020 року у справі № 805/1536/17-а, від 18.02.2021 року у справі № 826/14826/16.

Враховуючи викладене, просить суд залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» без розгляду.

В свою чергу, позивачем подані пояснення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в яких викладено правову позицію щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами та відсутність необхідності поновлення строку звернення до суду.

Позивач посилається на те, що пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України безпосередньо врегульовано застосування строків оскарження рішення контролюючого органу до суду, а саме, визначено тривалість строку звернення до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу (1095 днів) та визначено момент початку перебігу строку звернення до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу (з моменту отримання такого рішення). Позаяк положення пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України є нормою, яка регулює питання застосування строків звернення до адміністративного суду з позовами про визнання протиправними рішень контролюючих органів. За таких обставин, на переконання позивача, строк звернення платника податків до адміністративного суду з позовом про оскарження рішень про визначення митної вартості становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішень, що оскаржуються.

Позивачем зазначено, що останнім отримано оскаржувані рішення відповідача від 13.08.2019 року у день їх прийняття, відтак строк на їх оскарження та на оскарження карток відмови у прийнятті митної декларації відповідно до статті 102 Податкового кодексу України спливає 13.08.2022 року. Оскільки, з цим позовом до суду позивач звернувся 17.07.2020 року, тобто, в межах строку звернення до суду, встановленого спеціальним законом - пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, то такий строк ним не пропущений.

Зокрема, у поясненнях позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.08.2018 року у справі № 815/2541/17.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом, або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексу адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відзначає, що сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Предметом оскарження у цій справі є рішення митного органу про коригування митної вартості товарів від 13.08.2019 року №UA100010/2019/000274/2 про коригування митної вартості товарів та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100010/2019/00926 від 13.08.2019 року.

За змістом частини першої, пункту першого частини другої статті 24 Митного кодексу України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Предметом оскарження є: 1) рішення - окремі акти, якими митні органи або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 29 Митного кодексу України рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Враховуючи те, що позивач у цій справі оскаржує рішення, які прийняті з питань державної митної справи, то, з урахуванням положень статті 29 Митного кодексу України, строк на їх оскарження визначається згідно із вимогами Кодексу адміністративного судочинства України та становить шість місяців.

Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі №813/1276/16, від 18.06.2020 року у справі №805/1536/17-а, від 18.02.2021 року у справі №826/14826/16 та від 27.05.2021 року у справі № 826/13159/17, яку суд ураховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилань представника позивача на пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, яким на його думку, безпосередньо врегульовано застосування строків оскарження рішення контролюючого органу до суду, а саме, визначено тривалість строку звернення до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу (1095 днів) та визначено момент початку перебігу строку звернення до суду з вимогою щодо протиправності рішення контролюючого органу (з моменту отримання такого рішення), суд відзначає таке.

За приписами пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У той же час, відповідно до частини п`ятої статті 24 Митного кодексу України оскарження податкових повідомлень-рішень митних органів здійснюється у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Системний аналіз частини першої статті 29 Митного кодексу України та частини 5 статті 24 Митного кодексу України дає підстави дійти таких висновків.

Частиною першою статті 29 Митного кодексу України передбачено право на оскарження рішень митних органів безпосередньо до суду та встановлює, що у такому разі їх оскарження здійснюється у порядку, визначеному законом. При цьому такого закону зазначена норма не називає.

Частиною п`ятою статті 24 Митного кодексу України імперативно вказано, що податкове повідомлення-рішення митного органу (як рішення митного органу) оскаржується у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Тобто, зазначена норма, на відміну норми частини першої статті 29 Митного кодексу України, прямо називає (конкретизує) рішення митного органу (податкове повідомлення-рішення) та імперативно вказує на закон (Податковий кодекс України), у порядку, встановленому яким здійснюється оскарження цього рішення.

Таким чином, з огляду на наведене вище правове регулювання, саме, оскарження податкових повідомлень-рішень, а не будь-яких інших рішень митного органу, як помилково уважає представник позивача, здійснюється у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Проте, предметом оскарження у цій справі є рішення митного органу про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а не податкові повідомлення-рішення митного органу.

Тому, з урахуванням предмета позову, а також вимог положень частини першої статті 29 та частини п`ятої статті 24 Митного кодексу України застосування до спірних правовідносин строку, який передбачений Податковим кодексом України для оскарження податкових повідомлень-рішень контролюючого органу, у суду відсутні.

Посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.08.2018 року у справі № 815/2541/17 суд оцінює критично, оскільки станом на день подання позову до суду - 17.07.2020 року, правова позиція Верховного Суду щодо шестимісячного строку оскарження рішень митного органу про коригування митної товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, викладалася у постановах, зокрема, від 07.06.2018 року у справі №813/1276/16, від 18.06.2020 року у справі №805/1536/17-а.

Зокрема, згідно правової позиції, викладеної у постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17, Великою Палатою Верховного Суду звернуто увагу на те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію..

Так, у постанові від 27.05.2021 року у справі № 826/13159/17 Верховним Судом (правова позиція залишається незмінною станом на день вирішення клопотання) зазначено: «Разом з тим, у порядку, встановленому Податковим кодексом України, можуть бути оскаржені податкові повідомлення-рішень органів доходів і зборів (частина 5 статті 24 МК України). У відповідності до статті 29 МК України рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом. Враховуючи, що позивач в даній справі оскаржує дії митного органу та рішення, яке прийнято з питань державної митної справи, то з урахуванням положень статті 29 МК України строк його оскарження визначається згідно із вимогами КАС України».

Більше того, суд зауважує також те, що зміна підходів до правозастосування в таких правовідносинах, які виникли між сторонами у цій справі, не була непередбачуваною.

Так, у постанові від 18.06.2020 року у справі № 805/1536/17-а Верховним Судом зазначено, що «враховуючи те, що позивач в даній справі оскаржує рішення, яке прийнято з питань державної митної справи, то з урахуванням положень статті 29 МК України строк його оскарження визначається згідно із вимогами КАС України».

Аналогічний висновок викладено також і у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 813/1276/16.

Крім іншого, суд також бере до уваги, що у рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, суд відзначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Судом встановлено, що оскаржувані у межах цієї справи рішення митного органу прийняті 13.08.2019 року.

З цим адміністративним позовом до суду з вимогами про визнання протиправними та скасування зазначених рішень митного органу позивач звернувся 17.07.2020 року, в той час, суд враховує, що на час звернення позивача з позовною заявою (липень 2020 року) судова практика щодо застосування строків звернення до суду у спорах про оскарження рішень митного органу про коригування митної вартості товарів змінилася.

Таким чином, позивачем пропущено встановлений абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду.

Оскільки протягом майже одного року з моменту прийняття митним органом оскаржуваних рішень та карток відмови позивачем не ставилося питання щодо їх правомірності, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірних рішень та карток відмови матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

В той же час, суд звертає увагу на те, що поважними причинами несвоєчасного звернення з позовом до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.

Крім того, позивачем не надано суду заяв/клопотань про поновлення пропуску строку звернення до суду та визнання поважними причин його пропуску.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду виявлено судом після відкриття провадження у справі, а заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду останнім не надано, як і не наведено жодних підстав для визнання поважними причин пропуску цього строку, клопотання представника відповідача від 21.09.2020 року про залишення позовної заяви без розгляду є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

За таких обставин позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту восьмого частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 122, 123, 166, 167, 240, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Київської митниці від 21.09.2020 року про залишення позову без розгляду задовольнити.

2. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 2, кв.24, );

Відповідач: Київська митниця (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Повну ухвалу складено 22.07.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна