Справа № 640/31723/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року м. Київ № 640/31723/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ()
провизнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2020 №Ф-17090-13,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 12.10.2020 №Ф-17090-13 про сплату заборгованості єдиного внеску, штрафів, пені, в сумі 20473,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказана вимога прийнята у порушення вимог відповідних нормативно-правових актів, заборгованість за оскаржуваною вимогою підлягає списанню, у Позивача були відсутні зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так як він у період нарахування штрафів та пені був офіційно працевлаштованим, а прийняте оскаржуване рішення контролюючого органу є протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивачу встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви, у який Позивачем такі недоліки були усунені.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2021 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/31723/20, вирішено розглядати справу №640/31723/20 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 07.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було своєчасно сплачено єдиний внесок, який обліковується в інтегрованій картці платника податку за кодом платежу 71040000. У зв`язку з тим що вказана сума заборгованості не була сплачена відповідачем прийнято рішення від 25.06.2020 № щодо наявної заборгованості на загальну суму 20 473,29 грн., внаслідок чого станом на 04.09.2020 в інтегрованій картці позивача виникла недоїмка. Таким чином, засобами інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу станом на 22.01.2021 у ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за кодом платежу 71040000.

У відповіді на відзив від 18.05.2021 позивач зазначив про те, що відповідачем під час розгляду справи не було спростовано тверджень, наведених у тексті позовної заяви, у зв`язку з чим позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2021 запропоновано позивачу надати свої пояснення стосовно клопотання представника відповідача про заміну сторони у справі № 640/31723/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2021 замінено відповідача по справі № 640/31723/20 з Головного управління ДПС у м. Києві () на Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі №640/31723/20.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, в якому просить суд визнанти протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 12.10.2020 № Ф-17090-13 про сплату заборгованості єдиного внеску, штрафів, пені, в сумі 20473,29 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що протягом тривалого часу тривало досудове врегулювання із контролюючими органами рішень, якими позивачу визначалися відповідні зобов`язання, у вимозі не зазначені періоди нарахування штрафних санкцій, зазначає про те, що позивач є найманим працівником і у нього, відповідно, відсутні зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ), оскільки за нього такий внесок сплачує роботодавець.

Також вказує на те, що визначені контролюючим органом суми підлягають списанню відповідно до законодавства, а вимога прийнята контролюючим органом без проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому заперечує проти задоволення позовних вимог Позивача мотивуючи це тим, що:

- позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець в Головному управлінні ДПС у м. Києві (ДПІ в Подільському районі) з 05.04.2012 по 19.02.2019 (дата проведення державної реєстрації припинення) та з 01.05.2012 по 30.09.2014 знаходився на спрощеній системі оподаткування;

- на момент подання відзиву на позовну заяву за позивачем у інтегрованій картці платника податків обліковується заборгованість, зокрема, за несплату ЄСВ під час перебування позивача на загальній системі оподаткування за періоди 2017 - 2019 років;

- на підставі вказаних вище даних і була сформована оскаржувана вимога.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачем 12.10.2020 прийнято вимогу № Ф-17090-13 про сплату заборгованості єдиного внеску, штрафів, пені, в сумі 20473,29 грн.

Із письмових доказів, що були надані Позивачем судом встановлені наступні обставини:

28.12.2018 Головним управлінням ДФС у м. Києві було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14422-23, якою контролюючий орган вимагав сплатити Позивача суму боргу у розмірі 22129,79 грн, із яких 22129,79 грн - недоїмка, 0 грн - штрафи, 0 грн - пеня;

25.02.2019 вказана недоїмка (сума боргу) була погашена шляхом оплати (квитанція № 37 від 25.02.2019);

27.03.2019 - на ті ж самі банківські реквізити була здійснена оплата у розмірі 4293,3 грн;

24.04.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято рішення №, яким до позивача застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ, а саме: за період з 23.07.2013 по 31.12.2014 штраф - у розмірі 621,67 грн, за період з 01.01.2015 до 27.03.2019 штраф - у розмірі 3664,73 грн, нараховано пеню у розмірі 16186,89 грн;

03.06.2020 Державною податковою службою України була розглянута скарга позивача на вказане вище рішення. За результатами розгляду скарги її задоволено частково - зобов`язано ГУ ДПС у м. Києві винести та направити Позивачу нове рішення;

- 25.06.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято рішення №, яким до позивача застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ, а саме: за період з 23.07.2013 по 25.02.2019 штраф - у розмірі 621,67 грн, за період з 10.02.2019 до 27.03.2019 штраф - у розмірі 3664,73 грн, нараховано пеню у розмірі 16186,89 грн;

- 04.06.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-46316-10, якою контролюючий орган вимагав сплатити суму боргу у розмірі 20473,29 грн, із яких 4286,4 грн - штрафи, 16186, 89 грн - пеня;

21.07.2020 Державною податковою службою України була розглянута скарга позивача на вказану вище вимогу. За результатами розгляду скарги контролюючий орган зазначив, що станом на 12.06.2020 проведено коригування інтегрованої картки платника, сума боргу (недоїмка), зазначена у вимозі, не обліковується, а вимога № Ф-46316-10 вважається відкликаною;

21.07.2020 Державною податковою службою України була розглянута скарга позивача на вказане вище рішення. За результатами розгляду скарги контролюючий орган зазначив, що фактично скарга не підлягає розгляду, адже фактично є повторною та вже розглянутою;

12.10.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17090-13, якою контролюючий орган вимагав сплатити Позивача суму боргу у розмірі 20473,29 грн, із яких 4286,4 грн - штрафи, 16186,89 грн - пеня;

23.11.20 Державною податковою службою України була розглянута скарга позивача на оскаржувану вимогу. За результатами розгляду скарги її залишено без задоволення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Відповідно до пункту другого частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із статтею 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплата єдиного внеску здійснюється на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується у іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Частина восьма статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлює, що єдиний внесок сплачується за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті першому частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Як встановлює частина одинадцята статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина одинадцята).

Нарахування штрафу і пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків передбачено статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відповідно до частини десятої якої на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Процедура нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року N 449 (далі по тексту - Інструкція). Згідно з пунктами 1, 2 розділу VII Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Пункт 4 розділу VIII Інструкції передбачає, що факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів.

Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій. Підпунктом 2) пункту 2 розділу VIII Інструкції передбачає, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк її сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду; документи, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки за єдиним внеском, - виписки з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; корінець прибуткового документа про приймання установою банку платежів готівкою; звіт платника щодо нарахування єдиного внеску з від`ємним значенням; відомості або довідка (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; свідоцтво про смерть фізичної особи.

Таким чином, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення

у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Таким чином, у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платників єдиного внеску накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня; при цьому факти порушень законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, оформлюються актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів.

Пунктом 1 частини десятої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Разом із тим, статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом із тим, на виконання цих вимог Відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи Позивача та підтверджували правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення, не надав.

Так у обґрунтування правомірності прийнятого контролюючим органом оскаржуваного рішення Головним управлінням ДПС у м. Києві було надано у якості доказів витяг із інтегрованої картки платника податків Позивача за 2020 рік.

Разом із тим, із наданих відповідачем доказів суд позбавлений можливості встановити періоду та підстав нарахування відповідачем штрафних санкцій щодо порушення строків сплати позивачем ЄСВ. Також відповідачем не надано обґрунтованого розрахунку щодо заборгованості позивача зі сплати єдиного соціального внеску.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що на момент надання відзиву на позовну заяву в ІКП Позивача містяться дані стосовно наявності у позивача заборгованості зі сплати ЄСВ за періоди із 1 кварталу 2013 по 4 квартал 2019 року та нарахування за ліквідаційним звітом, а також констатовано здійснення позивачем 2 оплат:

- 25.02.2019 на суму 22129,79 грн;

- 27.03.2019 на суму 4293,3 грн.

Поряд з цим, як підтверджується матеріалами справи, позивач відповідно до наказу від 31.12.2014 №1250-к перебуває у трудових відносинах з ДП "Молодість", протягом всього періоду починаючи з 01.01.2015 є застрахованою особою і єдиний внесок за нього сплачує роботодавець.

Водночас, відповідачем на підтвердження своєї позиції не надано жодних доказів, за допомогою яких, у розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, можна було б встановити правомірність нарахування заборгованості зі сплати ЄСВ, штрафу та пені відповідно до оскаржуваного рішення.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд констатує, що по поданих відповідачем доказах неможливо встановити правомірність прийнятого контролюючим органом оскаржуваного рішення, так як наданий суду доказ підтверджує лише обставину прийняття відповідачем рішення № від 25.06.2020 та відображення у ІКП Позивача сум, визначених таким рішенням та жодним чином не підтверджує правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Окрім цього, суд звертає увагу і на те, що рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 25.06.2020 (із доданим до нього розрахунком (копія якого надана позивачем) не відповідає вимогам обґрунтованості індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, адже загальні трактування та констатування фактів не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжу.ть їх неоднозначне трактування, що, в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що платник податків має право знати та розуміти, які саме підстави/документи/доводи працівників контролюючого органу/тощо стали причиною прийняття Рішення.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується.

Суд констатує, що із доданого до вказаного вище рішення розрахунку штрафної санкції неможливо встановити і, відповідно, перевірити правильність здійснених нарахувань штрафних санкцій та пені, оскільки вказаний розрахунок відповідача охоплює період, протягом якого позивач відповідно до наказу від 31.12.2014 №1250-к перебував у трудових відносинах з ДП "Молодість".

Таким чином, з наявних відомостей у вказаному розрахунку, судом неможливо встановити правильність обрахування відповідних сум штрафів та пені.

При вирішенні питання щодо правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, відповідно до яких особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищевикладене, оскаржуване в межах розгляду даної справи рішення не може вважатись таким, що прийняте з урахуванням критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Стосовно посилань позивача щодо оскарження рішень контролюючого органу у адміністративному порядку суд такі доводи до уваги не приймає, так як вони не відносяться до предмету доказування у цій справі. Суд звертає увагу на те, що рішенням Державної податкової служби України від 21.07.2020 № 23316/6/99-00-06-03-01-06, на яке посилається позивач, фактично скаргу позивача задоволено не було. У той же час позивачем суду не надано доказів оскарження такого рішення у судовому порядку.

З приводу посилань позивача про протиправність оскаржуваної вимоги у зв`язку із непроведенням Головним управлінням ДПС у м. Києві документальної перевірки відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2464, суд зазначає, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Проте, у даному випадку діє спеціальна норма закону, а саме - п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI у редакції Закону №2148, за правилами якої для визначення контролюючим органом платнику суми ЄСВ не вимагається у якості передумови ані проведення перевірки, ані вивчення первинних документів про одержаний дохід.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 12.10.2020 № Ф-17090-13 про сплату заборгованості єдиного внеску, штрафів, пені, у розмірі 20473,29 грн.

3. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.