Справа № 620/4373/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року Чернігів Справа № 620/4373/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Поліщук Л.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області), в якому просить:

визнати неправомірними та скасувати вимоги ГУ (ДФС) ДПС у Чернігівській області від 06.11.2018 № Ф-8820-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15819,54 грн, від 17.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 21030,90 грн та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваних вимог та які були нараховані в автоматичному режимі в сумі 29293,44 грн;

зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 .

Представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що оскаржувані Вимоги направлені контролюючим органом за адресою АДРЕСА_1 , однак вказані Вимоги позивач не отримував, оскільки за вищевказаною адресою він не проживав. З 07.10.2010 позивач був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_2 , про що свідчить штамп реєстрації в паспорті громадянина України. Таким чином, контролюючий орган відправляв оскаржувані Вимоги на адресу, за якою позивач не жив з 07.10.2010. Також зазначає, що на час відправлення оскаржуваних Вимог засобами поштового зв`язку позивач перебував за межами країни. Вказане свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Зазначає, що з 01.01.2006 позивач фактично не здійснював підприємницьку діяльність, що виключає наявність необхідної умови для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З огляду на зазначене, вважає, що відповідачем безпідставно нараховано єдиний внесок. Також зазначає, що у позивача наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Представник відповідача у поданому до суду відзиві проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити, оскільки, позивач є фізичною особою-підприємцем, діяльність якої припинилася лише 04.02.2020, тому за ним зберігався обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Обов`язок сплати єдиного внеску залежить від наявності у особи статусу фізичної особи-підприємця, а не від факту здійснення господарської діяльності чи отримання прибутку від такої діяльності. Вважає, що наведені позивачем обставини не спростовують обґрунтованість оскаржуваних Вимог в частині встановлення зобов`язань позивача зі сплати єдиного внеску. Зазначає про те, що контролюючий орган про зміну податкової адреси позивача в порушення приписів пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України повідомлений не був, тому є правомірним у листуванні з позивачем користуватися інформаційною базою даних, яка є у його розпорядженні. Таким чином вважає, що нарахування зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальну суму 29293,44 грн (за 2017 рік 8 448,00 грн; 2018 рік 9 828,72 грн; 2019 рік 11 016,72 грн) і відповідно прийняття оскаржуваних Вимог є правомірним. Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача привести у відповідність облік сплаченого позивачем єдиного внеску, то вона є необґрунтованою, оскільки вказане є дискреційними повноваженнями.

Ухвалою суду від 05.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

06.12.2002 позивач був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності, що підтверджується копіями Свідоцтва про державну реєстрацію СПД-фізичної особи (а.с. 11) та Свідоцтва про державну реєстрацію фізичною особою-підприємцем серії В00 № 835269 (а.с. 12), при цьому, місцем проживання позивача зазначено: АДРЕСА_1 .

01.01.2006 позивачу видано Свідоцтво про сплату єдиного внеску серії В № 399957 (а.с. 13).

Із змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.08.2022 (а.с. 62-65) вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Податковим органом 17.12.2002 його взято на облік як платника єдиного внеску. Також мали місце такі реєстраційні дії:

09.11.2004 включення відомостей про фізичну особу-підприємця;

14.02.2006 зміна видів економічної діяльності;

04.02.2020 внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності.

Згідно з копією паспорта громадянина України від 07.10.2010 серії НОМЕР_1 (а.с. 6-7, 8) станом на 07.10.2010 місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

06.11.2018 податковим органом сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8820-17 зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 819,54 грн (а.с. 17).

Вказана вимога була направлена позивачу за адресою: АДРЕСА_1 та була повернута установою поштового зв`язку відправнику, що підтверджується копіями Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення і конверту (а.с. 17).

17.05.2019 податковим органом сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8820-17 зі сплати єдиного внеску у розмірі 21 030,90 грн (а.с. 18).

Вказана вимога була направлена позивачу за адресою: АДРЕСА_1 та була повернута установою поштового зв`язку відправнику, що підтверджується копіями Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення і конверту (а.с. 18).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів позивач у період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2022 року доходів не отримував, окрім 4 кварталу 2019 року, в якому він отримав заробітну плату від Киселівської сільської виборчої комісії Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 35, 36).

Згідно з роздруківкою (а.с. 37) ОСОБА_1 05.02.2020 знятий з обліку як фізична особа підприємець.

Згідно з відмітками, наявними у закордонному паспорті позивача від 03.12.2014 він у період з 10.10.2018-23.12.2018, 19.05.2019-30.08.2019 перебував за межами України (а.с. 19-20).

Не погодившись із Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску позивач звернувся до суду з позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на таке.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI або Закон, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону платниками єдиного внеску, зокрема, є: 4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (в редакції, що діє з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Верховний Суд при розгляді справи № 640/7479/20 у постанові від 10.12.2021 дійшов висновку, що у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону визначено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом;

Відповідно до частини другої статті 6 Закону платник єдиного внеску, з-поміж іншого, зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною першою статті 13 Закону передбачено, що органи доходів і зборів мають, зокрема, право: 7) стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Положеннями частини другої статті 25 Закону визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно із абзацами першим, третім - п`ятим частини четвертої статті 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Відповідно до абзаців першого - третього, одинадцятого пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Суд зауважує, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 01.01.2006 він фактично не здійснював підприємницьку діяльність; на час відправлення оскаржуваних Вимог засобами поштового зв`язку позивач перебував за межами країни; оскаржувані Вимоги про сплату боргу (недоїмки) направлялись не за зареєстрованою адресою місця його проживання. А отже позивач вважає, що вказане виключає наявність необхідної умови для сплати ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Однак, вказані аргументи суд відхиляє зважаючи на таке.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців врегульовано положеннями Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі Закон № 755).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 755 (в первинній редакції) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 755 виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - виписка) - документ в електронній або у випадках, передбачених цим Законом, у паперовій формі, який формується за результатами проведення реєстраційних дій і містить відомості про юридичну особу або її відокремлений підрозділ, фізичну особу - підприємця (у тому числі про взяття на облік в органах державної статистики та податкових органах, видачу ліцензії та документів дозвільного характеру) або громадське формування, що не має статусу юридичної особи, а також про проведену реєстраційну дію.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина дев`ята статті 4 Закону № 755).

Суд зауважує, що визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2002 позивач був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності. 17.12.2002 податковим органом його взято на облік як платника єдиного внеску.

Також судом встановлено, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.08.2022 до вказаного Реєстру 09.11.2004 включено відомості про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця. 01.01.2006 позивачу видано Свідоцтво про сплату єдиного внеску серії В № 399957.

04.02.2020 внесення до ЄДР рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.08.2022 запис про те, що свідоцтво про державну реєстрацію позивача як ФОП є недійсним - відсутній. На противагу вказаному вбачається, що 14.02.2006 державним реєстратором до Реєстру внесено запис про зміну видів економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Згідно із пунктом 65.10.8 статті 65 Податкового кодексу України, внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі анулювання чи скасування згідно із законодавством свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, - з дати такого анулювання чи скасування.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2464-VI, органи доходів і зборів мають право, серед іншого: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом.

За приписами пункту 4 статті 5 Закону № 2464-VI, обов`язки платників єдиного внеску виникають з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» або з початку провадження відповідної діяльності.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Тобто, лише ті фізичні особи, які зареєстровані відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» є платники єдиного внеску та зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Суд зазначає, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів припинення ним статусу фізичної особи-підприємця у спірний період або доказів того, що ним порушувалося питання про скасування державної реєстрації його, як суб`єкта підприємницької діяльності.

При цьому, як зазначено вище, з 06.12.2002 позивач був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності. 09.11.2004 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань включено відомості про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця. З 17.12.2002 податковим органом його взято на облік як платника єдиного внеску.

Рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 внесено до Єдиного державного реєстру 04.02.2020 безпосередньо за його рішенням.

Вказане свідчить про те, що у період з 06.12.2002 по 04.02.2020 у відповідності до вказаних вище правових норм позивач мав діючий статус фізичної особи-підприємця, а тому він незалежно від здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку, зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.12.2021 при розгляді справи № 640/7479/20.

Щодо того, що оскаржувані Вимоги направлялися контролюючим органом не за зареєстрованим місцем проживання позивача суд зауважує наступне.

Як підтверджується матеріалами справи при реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності місцем проживання позивача було зазначено: АДРЕСА_1 . Вказана адреса місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 також зазначена і у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.08.2022. На вказану адресу податковим органом були направлені оскаржувані Вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Згідно з копією паспорта громадянина України від 07.10.2010 серії НОМЕР_1 станом на 07.10.2010 місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 45.1 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на 2010 рік) податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків в органі державної податкової служби.

Частиною третьою статті 4 Закону № 755 (в редакції станом на 2010 рік) визначено, що зміни до установчих документів юридичної особи, а також зміна прізвища та/або імені, та/або по батькові (далі - імені) або місця проживання фізичної особи - підприємця підлягають обов`язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 70.7 статті 70 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати органам державної податкової служби відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до положень пунктів 42.1 та 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на 2018 рік) документи, зокрема, податкові вимоги, адресовані контролюючим органом платнику податків, вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 12.02.2020 у справі № 826/17798/18, від 23.09.2021 у справі № 640/8096/19, від 26.07.2022 у справі № 640/3437/21, зауважив, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

За змістом наведених вище положень надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру, вважається врученим, зокрема, у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

З огляду на вказане та на те, що позивачем не надано доказів звернення до податкового органу щодо зміни його податкової адреси, суд констатує, що оскаржувані Вимоги про сплату боргу (недоїмки) правомірно направлялися на адресу зазначену позивачем при реєстрації ним суб`єктом підприємницької діяльності та вважаються належним чином врученими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що сформовані щодо позивача податковим органом Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 № Ф-8820-17 та від 17.05.2019 № Ф-8820-17 є правомірними та скасуванню не підлягають.

Позовна вимога щодо зобов`язання відповідача привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 задоволенню також не підлягає, оскільки є похідною від основної, зазначеної вище.

Згідно з положення частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного вище, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 5, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області, вул. Реміснича, 11, м.Чернігів, 14000, ЄДРПОУ: ВП 44094124.

Повний текст судового рішення складено 30 серпня 2022 року.

Суддя Л.О. Поліщук