Справа № 640/537/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення без задоволення заяви про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду

19 липня 2022 року м. Київ № 640/537/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 640/537/20 за позовом

ОСОБА_1

до Шостої кадрової комісії,

Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправними та скасування рішення й наказу, поновлення на посаді,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Шостої кадрової комісії (надалі - відповідач 1), адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, Офісу Генерального прокурора (надалі - відповідач 2), адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Шостої кадрової комісії від 10 грудня 2019 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2080ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок неправомірного звільнення позивача з займаної посади.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Шостої кадрової комісії від 10 грудня 2019 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2080ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України; стягнуто з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2019 року по 15 грудня 2020 року в сумі 361 376,20 грн (триста шістдесят одна тисяча триста сімдесят шість гривень 20 коп.) (сума вказана з урахування обов`язкових податків та зборів); допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 24 грудня 2019 року та в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 31 842,58 грн (тридцять одна тисяча вісімсот сорок дві гривні 58 коп.) (сума вказана з урахування обов`язкових податків та зборів); в іншій частині позовних вимог відмовлено; судові витрати в частині стягнення судового збору розподілу не підлягають.

Надалі, на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 640/537/20 за позовом ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення й наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним наказ Генерального прокурора № 832ц від 07 червня 2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 па посаді в Генеральній прокуратурі України;

- зобов`язати Генерального прокурора виконати належним чином рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року у справі № 640/537/20, що набрало чинності;

- зобов`язати Генерального прокурора визначити своїм наказом робоче місце ОСОБА_1 та створити належні умови праці;

- зобов`язати Генерального прокурора видати ОСОБА_1 посвідчення працівника прокуратури у відповідності до займаної посади та електронну перепустку;

- зобов`язати Генерального прокурора виплачувати ОСОБА_1 з 07 червня 2021 року заробітну плачу у відповідності до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування вказаної вище заяви позивач зазначає, що наказ Генерального прокурора № 832ц від 07 червня 2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в Генеральній прокуратурі України є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вказаним наказом позивача було поновлено на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року.

Однак, позивач у поданій заяві не погоджується з викладеними вище обставинами, оскільки в України не існує такого органу прокуратури як Генеральна прокуратура України, оскільки систему органів прокуратури становлять Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, окружні прокуратури та Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що виходячи із загальних принципів цивільного та трудовою права, при відновленні порушених прав, вони повинні бути відновлені у повному обсязі відповідно до тих, які існували до порушення. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника па роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Однак, за твердженнями позивача, на виконання рішення суду, Генеральним прокурором відповідні посаду та структурні підрозділи не було створено та до штатного розпису та структури Офісу Генерального прокурора не внесено, положення про структурні підрозділи не прийнято, взагалі відсутні будь-які умови праці (телефон, оргтехніка, доступ до внутрішніх баз даних, та інше), ключ доступу до СРДР не видано, електронну перепустку та посвідчення прокурора теж не видано, навіть не визначено робоче місце, що унеможливлює виконання службових обов`язків.

Крім того, позивач також зазначає, що діями Генерального прокурора було порушено право власності позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», статтею 41, 43 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки, після поновлення на посаді на підставі рішення суду, заробітна плата позивача була обрахована як для працівника Генеральної прокуратури України відповідно до 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року та виплачується у більш меншому розмірі ніж повинна бути виплачена прокурору Офісу Генерального прокурора.

Не погоджуючись з вищевказаними діями уповноваженого органу, позивач звернувся до суду з даною заявою.

Розглянувши вказану заяву позивача про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або у судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Відповідно до пункту 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У відповідності до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, та як вже було зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Шостої кадрової комісії від 10 грудня 2019 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2080ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України; стягнуто з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 грудня 2019 року по 15 грудня 2020 року в сумі 361 376,20 грн (триста шістдесят одна тисяча триста сімдесят шість гривень 20 коп.) (сума вказана з урахування обов`язкових податків та зборів); допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 24 грудня 2019 року та в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 31 842,58 грн (тридцять одна тисяча вісімсот сорок дві гривні 58 коп.) (сума вказана з урахування обов`язкових податків та зборів); в іншій частині позовних вимог відмовлено; судові витрати в частині стягнення судового збору розподілу не підлягають.

З аналізу наданих до суду матеріалів справи, судом було встановлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року, Генеральним прокурором 07 червня 2021 року було видано наказ № 826ц, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання, публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року.

Тобто, виходячи з аналізу задоволених Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 15 грудня 2020 року вимог позивача та з урахуванням встановлення факту того, що уповноваженим органом було поновлено позивача на відповідній посаді з якої останнього було звільнено, суд приходить до висновку про те, що уповноваженим органом було виконано належним чином приписи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва.

Назва посади позивача, зазначена у наказі Генерального прокурора від 07 червня 2021 року № 862ц, відповідає посаді, на якій його поновлено на виконання рішення суду, а з самого наказу вбачається, що його прийнято на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 640/537/20 та видано Офісом Генерального прокурора.

Окрім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, статей 8, 9 Закону України «Про прокуратуру» замість Генеральної прокуратури України розпочав діяльність Офіс Генерального прокурора з 02 січня 2020 року.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 23 грудня 2019 року № 351 «Про день початку роботи Офісу Генерального прокурора» днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02 січня 2020 року.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 грудня 2019 року відбулася державна реєстрація змін до установчих документі юридичної особи «Генеральна прокуратура України», зокрема, змінилось повне найменування, скорочене найменування на Офіс Генерального прокурора. Ідентифікаційний код юридичної особи Офіс Генерального прокурора 00034051, місцезнаходження Офісу Генерального прокурора: 01011, м. Київ, Печерський район, вулиця Різницька, будинок 13/15.

З аналізу вказаних положень суд дійшов висновку, що змінилось найменування Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора із залишенням функцій та повноважень Генеральної прокуратури України.

Таким чином, фактично Генеральну прокуратуру України перейменовано в Офіс Генерального прокурора.

Поряд із зазначеним, слід звернути увагу на те, що видання наказу Офісом Генерального прокурора, яким позивача поновлено на посаді, відповідає змісту судового рішення.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

В свою чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України чітко встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

А отже, враховуючи те, що судом було встановлено протиправність оскаржуваного наказу про звільнення, на переконання суду поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання, публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Верховний Суд у низці своїх рішень вказував на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Згідно з частинами 3-5 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.

Крім того, суд звертає увагу, що під час розгляду справи встановлено, та не заперечувалося учасниками справи, про закінчення процедури атестації працівників Генеральної прокуратури України.

В той же час, суд звертає увагу, та як було вказано у рішенні, відповідно до пункту 17 Розділу ІІ Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Таким чином, суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача повторно здійснити атестацію або прийняти інше рішення.

Відповідно до статті 8 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною другою статті 21 та частини 1 статті 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Нормами частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В той же час, згідно з абзацом третім пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Таким чином, з урахуванням того факту, що позивач не брав участь у процедурі проходження атестації, а також ураховуючи, що позивача звільнено саме з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання, публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України, то поновлення позивача в Генеральній прокуратурі України з подальшою пропозицією пройти атестацію для подальшого проходження служби в органах Офісу генеральної прокуратури, є належним та допустимим виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року.

Крім того, суд звертає увагу, що вирішуючи питання щодо визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними щодо неналежного виконання рішення суду, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання протиправності дій/бездіяльності відповідача у справі суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Необхідно також зауважити, що розглядаючи заяву, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вирішує спір повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення. Потреба у постановленні судом окремої ухвали за наслідком розгляду такої заяви може бути зумовлена виключно діями та бездіяльністю, що свідчать про умисне ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення. При цьому необхідно зауважити, що суд не може змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується, а тому, доводи позивача стосовно протиправності бездіяльності відповідача щодо вчинення дій, які не передбачені резолютивною частиною рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи викладене, на переконання суду, в даному випадку заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду.

Частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Тобто з аналізу вищевикладеного можна прийти до висновку, що на даному етапі уповноваженим органом, відповідно до вимог чинного законодавства було виконано вимоги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва належним чином та поновлено позивача на відповідній посаді у відповідності до висновків суду.

В свою чергу, вимоги зазначені позивачем у заяві щодо виплати заробітної плати, взагалі не були предметом спору під час розгляду судом даної справи, а тому, на переконання суду, суд не може вирішувати дане питання в межах даної справи, оскільки такі обставини виникли після винесення судом даного рішення та вже після його виконання, та можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду

Тобто, суд зауважує, що обставини, на які посилається позивач, по суті є обґрунтуванням збільшених позовних вимог та взагалі тих обставин, які не вирішувались судом та про які суду було невідомо під час розгляду даної справи № 640/537/20, які виникли після звернення позивача до суду з адміністративним позовом у даній справі та взагалі вже після винесення Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 15 грудня 2020 року, що виходить за рамки розгляду даної справи, оскільки спір між сторонами за позовними вимогами заявника був вирішений судом.

Крім того, суд звертає увагу, що обставини щодо належного виконання Офісом Генерального прокурора рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року були також предметом розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва у адміністративній справі № 640/20574/21, за результатами розгляду якої, суд прийшов до висновку про те, що видання Офісом Генерального прокурора наказу від 07 червня 2021 року № 826ц, яким позивача поновлено на посаді, відповідає змісту судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року у справі № 640/537/20.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 640/537/20.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 640/537/20 за позовом ОСОБА_1 до Шостої кадрової комісії, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення й наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова