Справа № 640/3947/22
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 липня 2022 року справа №640/3947/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач)
третя особаОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_2 )
про1) визнання протиправними і скасування постанов відповідача від 13 січня 2022 року ВП №66637435 та ВП №66637573, підписаних Озадовським Русланом Юрійовичем ; 2) визнання протиправними дій начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича із перевірки 13 січня 2022 року законності виконавчого провадження при розгляді скарг стягувача від 12 грудня 2021 року у виконавчих провадженнях ВП№66637435 та ВП №66637573; 3) визнання протиправною бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича щодо протиправної бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. та його постанов від 10 січня 2022 року ВП №66637435 та ВП №66637573 про закінчення виконавчого провадження, винесених у відсутність даних розгляду Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 195/32647; 4) зобов`язання відповідача розглянути повторно скарги стягувача від 12 грудня 2021 року у виконавчих провадженнях ВП №66637435 та ВП №66637573 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С.;

5) зобов`язання відповідача повторно перевірити законність виконавчих проваджень ВП №66637435 та ВП №66637573 в тому числі і постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. від 10 січня 2022 року за №66637435 та №66637573 про закінчення виконавчого провадження

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваних постанов відповідача, а також дій та бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. із перевірки 13 січня 2022 року законності виконавчого провадження при розгляді скарг стягувача від 12 грудня 2021 року у виконавчих провадженнях ВП№66637435 та ВП №66637573, оскільки будь-які дії щодо виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року №640/30364/20, у тому числі, заходи щодо перевірки виконання рішення боржником не вчинялись, рішення суду не виконане; відповідач порушив строки розгляду скарг та не здійснив перевірку законності виконавчих проваджень ВП №66637435 та ВП №66637573.

Ухвалою від 03 лютого 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва залишив без руху позовну заяву в адміністративній справі №640/3947/22.

Ухвалою від 15 лютого 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову в адміністративній справі №640/3947/22, роз`яснив ОСОБА_1 , що для усунення недоліків електронної позовної заяви в частині зазначення відповідача, вона має подати до суду позовну заяву (в електронному або письмовому вигляді) в новій редакції, із зазначенням відповідача, з урахуванням положень частини третьої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви в частині зазначення відповідача.

Ухвалою від 18 лютого 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/3947/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання; залучив до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 17 травня 2022 року Окружний адміністративний суд міста запропонував ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати суду згоду на заміну первинного позивача в частині позовних вимог, що стосуються виконавчого провадження ВП №66637435.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, до якого в якості доказів направлення копії відзиву учасникам справи, додав роздруківку електронного листа, що підтверджує направлення відзиву електронною поштою ОСОБА_2 . При цьому, доказів направлення відзиву на адміністративний позов ОСОБА_1 на вказану нею електронну адресу матеріали справи не містять.

Належними доказами направлення відзиву іншим учасникам справи є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, копія реєстру відправлення поштової кореспонденції зі штампом поштового відділення тощо, засвідчені відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55.

Таким чином, відзив відповідача не відповідає положенням пункту другого частини четвертої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, суд не приймає його до уваги.

Разом з тим, відповідач надав до суду копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №66637435 та ВП №66637573.

Третя особа письмових пояснень щодо адміністративного позову до суду не надала.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувають виконавчі провадження ВП№66637435 та ВП №66637573 про примусове виконання виконавчого листа, виданого 29 липня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва №640/30364/20 про зобов`язання Міністерства юстиції України розглянути скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №195/32647.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скарги на виявлену бездіяльність головного державного виконавця Кузьменка О.С.

За результатами розгляду вказаних скарг, начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовським Р.Ю. винесено постанови від 13 січня 2022 року ВП №66637435 та ВП №66637573 про результати перевірки законності виконавчого провадження.

Вказаними постановами, визнано дії головного державного виконавця Кузьменка О.С. під час виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року №640/30364/20 про зобов`язання Міністерства юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №195/32647, такими, що не відповідають вимогам частин першої та другої статті 18, частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

У контексті завдання адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести, а суд - встановити, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі №1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі», а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом».

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити попереднє становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду із цим позовом, є, зокрема, дії та бездіяльність відповідача під час розгляду скарги ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Кузьменка О.С. у виконавчому провадженні ВП №66637435 та правомірність прийняття постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, за наслідками її розгляду.

Суд встановив, що стягувачем в межах виконавчого провадження ВП №66637435 є ОСОБА_2 , а боржником - Міністерство юстиції України.

У свою чергу, позивачем, тобто особою на захист прав, свобод та інтересів якої подано даний позов є ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Отже, ОСОБА_2 не є позивачем за даним позовом та не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Як зазначав суд вище, ухвалою від 17 травня 2022 року Окружний адміністративний суд міста запропонував ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати суду згоду на заміну первинного позивача в частині позовних вимог, що стосуються виконавчого провадження ВП №66637435, однак, станом на момент розгляду справи, учасниками справи згода не надана.

Дослідивши зміст позовної заяви та наявні у справі докази, суд встановив, що позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес в частині оскарження постанови, дій та бездіяльність відповідача під час розгляду скарги ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Кузьменка О.С. у виконавчому провадженні ВП №66637435, та що цей інтерес належить саме позивачу. Тобто, позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес.

Таким чином, позивач не довела, що дії та бездіяльність відповідача під час розгляду скарги ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Кузьменка О.С. у виконавчому провадженні ВП №66637435 та постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження, прийнята за наслідками її розгляду, будь-яким чином порушують чи обмежують її права та інтереси, чи створюють для неї будь-які юридичні наслідки, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог у цій частині, ОСОБА_1 необхідно відмовити.

В частині позовних вимог щодо оскарження дій та бездіяльність відповідача під час розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Кузьменка О.С. у виконавчому провадженні ВП №66637573 та правомірність прийняття постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, за наслідками її розгляду, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня (частина третя статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року №1183/5 (далі по тексту- Типове положення) передбачено, що відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Відділ) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління юстиції) через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Управління).

Відділ очолює начальник відділу державної виконавчої служби (далі - начальник Відділу) (пункт 8 Типового положення).

Згідно з пунктами 9, 10 Типового положення, начальник Відділу: 1) очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, представляє Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником міжрегіонального управління юстиції та відповідним Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; 2) забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів міжрегіонального управління юстиції, доручень начальника міжрегіонального управління юстиції; 3) здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; 4) вносить пропозиції щодо заохочення або порушення дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Відділу, державних виконавців та інших працівників Відділу; 5) організовує роботу зі службовими документами, здійснює контроль за веденням номенклатурних справ Відділу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства з діловодства; 6) забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; 7) організовує розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань, пов`язаних з діяльністю Відділу, організовує перевірку викладених у них фактів, проводить особистий прийом громадян; 8) виконує рішення і здійснює інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; 9) розподіляє обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій; 10) розглядає скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців; 11) за наявності підстав відповідно до вимог законодавства погоджує заяви державних виконавців про виплату винагороди; 12) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Для здійснення своїх повноважень начальник Відділу має право видавати розпорядження, доручення та забезпечує контроль за їх виконанням.

Згідно з абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі по тексту - Інструкція), зокрема, встановлено, що перевірити законність виконавчого провадження має право начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Пунктом 2 розділу ХІІ Інструкції передбачено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).

Перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження (пункт 6 розділу ХІІ Інструкції).

Пунктом 7 розділу ХІІ Інструкції передбачено, що про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №66637573, 25 серпня 2021 року, ОСОБА_1 подала до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про примусове виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі №640/30364/20.

30 серпня 2021 року, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. (далі по тексту - державний виконавець Кузьменко О.С.) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66637573 з примусового виконання виконавчого листа від 29 липня 2021 року №640/30364/20, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Міністерства юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1195/32647.

У вказаній постанові державний виконавець Кузьменко О.С. вказав про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнув з боржника виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі №640/30364/20 «Про результати розгляду звернення» Мін`юст надіслав лист від 29 грудня 2021 року №131011/20.1/31-21, адресований ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1

10 січня 2022 року, державний виконавець Кузьменко О.С. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №66637573, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як встановив суд вище, ОСОБА_1 подала до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу на виявлену 12 грудня 2021 року бездіяльність головного державного виконавця Кузьменка О.С.

У вказаній скарзі, адресованій начальнику Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Малиновська Е.С. просила:

- розглянути у строк, встановлений Розділом XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, дану скаргу на виявлену в АСВП 12 грудня 2021 року бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №66637573;

- на підставі даної скарги здійснити перевірку законності виконавчого провадження №66637573 з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2021 року №640/30364/20 про зобов`язання МЮУ розглянути скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 від 30 квітня 2020 року з урахуванням норм Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом МЮ України від 22 жовтня 2018 року №3284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1195/32647;

- на підставі дій по перевірці законності виконавчого провадження, вчинення яких зумовлює дана скарга, винести без затримки постанову «про результати перевірки законності виконавчого провадження №66637573», якою визнати протиправною триваючу до 12 грудня 2021 року бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №66637573, й зобов`язати виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»;

- ініціювати питання щодо притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Досліджуючи питання відповідності дій відповідача під час розгляду скарги позивача вимогам чинного законодавства та правомірності прийняття оскаржуваних постанов, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник (частина перша статті 15 Закону України «Про виконавче провадження).

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частинами першою-третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

З аналізу наведених правових норм вбачається обов`язок державного виконавця здійснювати перевірку виконання рішення боржником та вживати заходи з метою примусового його виконання, у тому числі, накладення на боржника штрафу, надіслання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд встановив, що постанову про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець Кузьменко О.С. виніс 30 серпня 2021 року та встановив десятиденний строк для виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі №640/30364/20.

У свою чергу, лист Мін`юсту «Про результати розгляду звернення», надісланий на виконання вказаного судового рішення, датований 29 грудня 2021 року, тобто більш ніж через три місяці після спливу строку на його добровільне виконання.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи, у тому числі виконавчого провадження не містять доказів вжиття державним виконавцем заходів спрямованих на перевірку виконання рішення боржником, а саме по закінченню десятиденного строку, встановленого у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №66637573, державний виконавець не вчинив будь-яких дій, з метою примусового виконання рішення.

Зазначені обставини відповідач не заперечує, та фактично підтверджує висновками, викладеними в оскаржуваних постановах.

Однак, суд зазначає, що дії - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка має вплив на права, свободи та інтереси. У свою чергу, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна форма поведінки.

Враховуючи, що державний виконавець не вчинив будь-яких дій у встановленому порядку, суд вважає, що у цьому випадку має місце протиправна бездіяльність державного виконавця, а тому відповідач, за результатами розгляду скарги позивача в оскаржуваній постановах, мав визнати протиправною саме бездіяльність державного виконавця, а не дії.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач відмовив у задоволенні скарги в частині зобов`язання виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», мотивуючи тим, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі №640/30364/20 виконане фактично у повному обсязі та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що відповідач під час проведення перевірки законності виконавчого провадження ВП №66637573 не перевірив факту виконання рішення в межах цього виконавчого провадження, не встановив наявності чи відсутності підстав для його закінчення.

Так, відповідач зазначив, що рішення згідно з виконавчим документом виконане фактично у повному обсязі, що підтверджується листом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2021 року №131011/20.1/31-21, адресованим ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , однак, жодним чином не проаналізував зміст цього листа, не дослідив викладені у ньому обставини, та відповідно не встановив, чи підтверджує цей лист факт виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі №640/30364/20.

Відповідач не надав оцінки обставинам, викладеним у скарзі, а також не розглянув скаргу в частині ініціювання питання щодо притягнення державного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Також, суд погоджується із посиланням позивача на те, що відповідач порушив строк розгляду скарги, передбачений пунктом 6 розділу ХІІ Інструкції, а саме, перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження, скарга ОСОБА_1 від 12 грудня 2021 року надійшла до Міністерства юстиції України 15 грудня 2021 року та зареєстрована у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 22 грудня 2021 року, однак, постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження прийнято лише 13 січня 2022 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича із перевірки 13 січня 2022 року законності виконавчого провадження при розгляді скарги стягувача від 12 грудня 2021 року у виконавчому провадженні ВП №66637573, а також бездіяльність щодо не здійснення перевірки постанови про закінчення виконавчого провадження від 10 січня 2022 року у виконавчому провадженні ВП №66637573 є протиправними.

Відповідно, постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження від 13 січня 2022 року ВП №66637573 є протиправною та підлягає скасуванню.

Оскільки, суд встановив протиправність дій та бездіяльності відповідача під час здійснення перевірки законності виконавчого провадження, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 12 грудня 2021 року у виконавчому провадженні ВП №66637573 на бездіяльність державного виконавця Кузьменка О.С. та повторно перевірити законність виконавчого провадження ВП №66637573, у тому числі, постанови від 10 січня 2022 року ВП №66637573 про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність своєї поведінки та прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 січня 2022 року ВП №66637573, підписану Озадовським Русланом Юрійовичем .

3. Визнати протиправними дії Заступника директора Департаменту - начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича із перевірки 13 січня 2022 року законності виконавчого провадження при розгляді скарги стягувача від 12 грудня 2021 року у виконавчому провадженні ВП №66637573.

4. Визнати протиправною бездіяльність Заступника директора Департаменту - начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича щодо не здійснення перевірки постанови про закінчення виконавчого провадження від 10 січня 2022 року у виконавчому провадженні ВП №66637573.

5. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 12 грудня 2021 року у виконавчому провадженні ВП №66637573 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича.

6. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно перевірити законність виконавчого провадження ВП №66637573, у тому числі, постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича від 10 січня 2022 року ВП №66637573 про закінчення виконавчого провадження.

7. Відмовити у задоволенні іншої частини адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ідентифікаційний код 00015622);

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя В.А. Кузьменко