Справа № 640/13709/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року м. Київ № 640/13709/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава»

про стягнення адміністративно-господарський санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В:

Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава» про:

- стягнення санкцій у розмірі 59641,18 грн;

- стягнення пені у розмірі 973,59 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відповідач зобов`язаний працевлаштувати 1 особу з інвалідністю. У свою чергу, невиконання відповідачем встановленого законом нормативу робочих місць, є підставою для сплати останнім адміністративно-господарського штрафу та пені.

Ухвалою суду від 23.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження.

Відповідачем було направлено до суду відзив на позовну заяву, у якому останній висловив незгоду з вимогами позивача. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що ним було направлено уточнюючий звіт на адресу відповідача, в якому було зазначено про виконання відповідачем норм законодавства, а саме працевлаштовано одного інваліда.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, судом встановлені такі обставини справи.

Товариство з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава» є юридичною особою - працедавцем, який, відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», зобов`язаний створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

11.02.2020 відповідач подав до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (за формою № 10-ПІ), згідно якого середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача впродовж 2019 року становила 17 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, - 1. Середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 59641,00 грн.

Таким чином, згідно даних звіту відповідач не забезпечив працевлаштування 1 особи з інвалідністю.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, відповідач, у зв`язку з відсутністю в його штаті необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, зобов`язаний сплатити на користь Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 59641,18 грн та пеню в сумі 973,59 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (надалі - Закон №875-XII).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю (ч.2 ст.17 Закону №875-XII).

Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан її здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю (ч.3 ст.17 Закону №875-XII).

Згідно ч.1 ст.18 Закону №875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.18 Закону №875-XII).

За змістом положень ч.1 ст.18-1 Закону №875-XII особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів (ч.2 ст.18-1 Закону №875-XII).

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (ч.3 ст.18-1 Закону №875-XII).

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.18-1 Закону №875-XII).

З аналізу наведених норм видно, що на відповідача, як працедавця, покладено обов`язок створити робочі місця і умови для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, указаний обов`язок не супроводжується обов`язком відповідача здійснювати пошук інвалідів, адже в силу статті 18-1 Закону №875-XII такий обов`язок покладено на Державну службу зайнятості.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, згідно ч.1 ст.20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч.2 ст.20 Закону №875-XII).

Частиною 4 ст.20 Закону №875-XII визначено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

З аналізу наведених норм видно, що роботодавцям у строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, необхідно самостійно сплатити суму адміністративно-господарської санкції. У випадку ж порушення строку сплати адміністративно-господарської санкції на повну суму недоїмки за весь її строк нараховується пеня.

Одночасно судом враховано пояснення відповідача щодо працевлаштування особи з інвалідністю, а саме.

Матеріали справи свідчать, що Товариством з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава» при подачі звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік було допущено технічну помилку у графі середньооблікової кількості штатних: працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (осіб) та замість вірного у кількості « 1» особа, зазначено невірно - (-) осіб.

При цьому, 22.06.2020 відповідачем подано уточнюючий звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми №10-ПІ, в якому у графі «середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (осіб)» вказано « 1» особа. Вказана інформація підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідного звіту та опису вкладення про його направлення на адресу Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Цей уточнюючий звіт було одержано позивачем 26.06.2020 відповідно до повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції.

Також, відповідачем надано докази того, що зазначена у звіті особа з інвалідністю працює на товаристві ще з 1985 року, зокрема, зазначено таке.

ОСОБА_1 з 01.04.1985 безперервно перебуває в трудових відносинах на різних посадах в Товариством з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава» та на підприємствах, правонаступником яких є відповідач, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії наказу №51-Л від 01.04.1985 та трудової книжки ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 є пенсіонером із встановленим видом пенсії по інвалідності ІІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 20.07.2015, із терміном дії «довічно».

А у відповідності до довідки до акту огляду МСЕК серії АВ 0470408, ОСОБА_1 з 29.05.2015 встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Факт працевлаштування особи з інвалідністю ОСОБА_1 на Товаристві з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава» також підтверджується довідкою про доходи вказаної особи, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Наказом Міністерства праці та соціальної політки України від 10.02.2007 №41 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) затверджені форми звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкція щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» (надалі - Інструкція).

Так, відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Інструкції звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду).

Згідно з пунктами 3.1-3.3 розділу 3 Інструкції у рядку 01 відображається середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік, яка визначається відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.11.2005 за №1442/11722.

У рядку 02 відображається середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Фізична особа, яка використовує найману працю, якщо їй відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, збільшує показник рядка 02 на одиницю.

У рядку 03 відображається кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

У рядку 06 відображається сума коштів адміністративно-господарських санкцій, яку повинен сплатити роботодавець у разі невиконання нормативу (пункт 3.7 Інструкції).

Суд зазначає, що Інструкцією не передбачено можливість подання підприємством уточнюючого звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів у разі виявлення помилки під час заповнення звіту.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем при подачі звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік було допущено технічну помилку у графі середньооблікової кількості штатних: працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (осіб) та замість вірного у кількості « 1» особа, зазначено невірно - (-) осіб.

Разом з тим, суд вважає, що допущення відповідачем помилки під час заповнення звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік з огляду на фактичне дотримання Товариством з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава» нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році не зумовлює виникнення у товариства обов`язку зі сплати адміністративно-господарського штрафу та пені.

Так, підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу є факт недотримання суб`єктом нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у той час як така передумова у цьому випадку відсутня.

Отже на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

При цьому, судом встановлено, що Товариством з додатковою відповідальністю «Інтурист-Полтава» виконано норматив по працевлаштуванню особи з інвалідністю у 2019 році у кількості « 1» особа.

А також враховано, що саме у зв`язку із виконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році, відповідачем до центру зайнятості не подавалась інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Вказані обставини дають підстави для висновку про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених ст.19 Закону №875-XІI.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В силу положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Київського міського відділення Фонду соціальної захисту інвалідів відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська