Справа № 560/4755/22
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4755/22
РІШЕННЯ

іменем України

29 серпня 2022 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби СОVID-19,спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити додаткову доплату до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби СОVID-19,спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2 за період з лютого по 5 жовтня 2021 року включно, в повному обсязі.; 3) стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку у сумі - 92072,04 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено додаткову доплату до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2. Також вказує, що має право на отримання середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку.

Ухвалою суду від 08.04.2022 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ухвалою від 19.04.2022, суд зупинив провадження у справі.

Відповідно до ухвали суду від 14.07.2022 поновлено провадження у справі №560/4755/22 за ініціативою суду.

Від відповідача 04.08.2022 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшло розпорядження командувача Національної гвардії України від 15.12.2021 року №27/11/3-8724, яким передбачено, що додаткову доплату до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби здійснити військовослужбовцям, які у лютому-квітні 2021 року здійснювали пропускний та внутрішньооб`єктовий режим на ядерних установках та важливих державних об`єктах та на момент розпорядження перебувають на штатних посадах у підрозділах Національної гвардії України. Дане розпорядження дає дозвіл на додаткову доплату до грошового забезпечення виключно за період лютого-квітня 2021 року та військовослужбовцям, які станом на 15.12.2021 проходять військову службу на штатних посадах у підрозділах Національної гвардії України. Питання проведення доплати військовослужбовцям за інший період 2021 року, які були звільнені до 15.12.2021 у Національній гвардії України не врегульовано. Вказує, що додаткова доплата до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби СОVID-19 не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця. Також зазначає, що впродовж серпня-жовтня 2021 року позивач не здійснював пропускний та внутрішньо-об`єктовий режим на території ВП ХАЕС, а тому не має права на нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби (арк. спр. 44-52).

12.08.2022 до суду поступила відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що за періоди під час своєї відсутності, по причині чергової відпустки, захворювання, проходження ВЛК, вихідного дня чи з будь-якої іншої причини до виконання завдань щодо здійснення пропускного та внутрішньооб`єктового режиму на території ВП ХАЕС не залучався, то на додаткову доплату за виконання обов`язків військової служби в умовах СОVID-19 не може розраховувати в принципі (арк. спр. 86-91).

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з витягом з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 04.10.2021 №198 (по стройовій частині), позивача з 05.10.2021 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (арк. спр. 10).

Позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з заявою від 24.01.2022 щодо нарахування та виплати доплати до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину за період 2021 року, однак листом від 11.02.2022 №94 повідомлено про відсутність можливості нарахування вказаної доплати (арк. спр. 14-16).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати доплати до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 позивач звернувся з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" (далі - Постанова №375) установлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Згідно з п. 2 Постанови №375, встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Відповідно до п. 1 Порядку використання коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 2021 року № 588 (далі - Порядок №588), цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету (далі - бюджетні кошти) за програмами: "Здійснення доплати військовослужбовцям Національної гвардії, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Згідно з п. 2 Порядку №588, головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).

Суд зауважує, що між сторонами відсутній спір щодо наявності підстав для проведення нарахування такої доплати позивачу, який здійснював пропускний та внутрішньооб`єктовий режим на ядерних установках та важливих державних об`єктах, однак відповідач вказує, що позивач станом на 15.12.2021 не був діючим військовослужбовцем, та про відсутність підстав для виплати у період з травня 2021 по грудень 2021 року.

Слід враховувати, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо виплати позивачу доплати до грошового забезпечення, передбаченого Постановою № 375.

Також, суд критично оцінює посилання відповідача на розпорядження командувача Національної гвардії України від 15.12.2021 № 27/11/3-8724, адже встановлення розпорядженням порядку чи умов виплати доплати до грошового забезпечення, передбаченого Постановою № 375 не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої доплати, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

При цьому, суд погоджується з твердженням відповідача, що доплату до грошового забезпечення, передбаченого Постановою № 375, слід проводити лише за фактично відпрацьований позивачем час, тобто лише коли останній здійснював пропускний та внутрішньо-об`єктовий режим на території ВП ХАЕС.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку у сумі - 92072,04 гривень, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В силу ч. 1-2 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що фактичної виплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби СОVID-19,спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2 не відбулося, що стало причиною виникнення спору між сторонами у справі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з ч. 2 статті 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень статей 116, 117 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, суд приходить до висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові) (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.08.2020 в справі № 400/3151/19).

Відтак, лише на момент припинення вказаного правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог. При цьому, для того щоб права працівника на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні вважалися порушеними закінченим складом правопорушення, суду необхідно встановити такі юридично значимі обставини як: 1) невиплата належних працівнику при звільненні сум; 2) проведення із ним остаточного розрахунку. Факт проведення остаточного розрахунку дасть можливість для встановлення обсягу порушених прав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач частководовів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 гривень, тому ці витрати слід присудити на його користь.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2 за період з лютого по жовтень 2021 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання обов`язків військової служби в умовах гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2 за період з лютого по жовтень 2021 року, за фактично відпрацьований час щодо здійснення пропускного та внутрішньо-об`єктового режиму на території ВП ХАЕС.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) гривень за рахунок асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29 серпня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3)
Головуючий суддя А.І. Петричкович