Справа № 600/7148/21-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/7148/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Дрищенюк Марія Михайлівна до Чернівецької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Дрищенюк Марія Михайлівна (позивач) до Чернівецької міської ради (відповідач) з такими позовними вимогами:

скасувати пункт 1 рішення 9 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання №449 від 28.09.2021 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ";

зобов`язати Чернівецьку міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передати безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0560 га (кадастровим номером :48:004:0178), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.10).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.07.2020 він звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою про надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.6 Рішення 85 сесії VII скликання Чернівецької міської ради №2488 від 23.11.2020 позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500 га, у власність за рахунок запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.10) за адресою АДРЕСА_2 .

Натомість, відповідно до п.1 рішення 9 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання №449 від 28.09.2021, на підставі ст.ст. 39, 118 та 186 Земельного Кодексу України, позивачу відмовлено у затверджені проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0500 га, (кадастровий номер №:48:004:0178) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.10), у зв`язку із відведенням земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та невстановленням обмежень відповідно до зонування за санітарно-гігієнічним регламентом, який являється складовою Генерального плану м. Чернівці.

В той же час, при розгляді заяви Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_2 , жодних зауважень, пропозиції чи попереджень щодо зонування санітарно-гігієнічного регламенту надано не було.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем було прийнято рішення про відмову у затвердженні позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання цієї земельної ділянки у власність без наведення (встановлення) вичерпних підстав для відмови, передбачених Земельним кодексом України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, є всі підстави скасувати його та зобов`язати відповідача затвердити та передати земельну ділянку у власність позивачу.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 23.11.2020 міською радою прийнято рішення №2488 щодо надання дозволу позивачу на відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0500 га на АДРЕСА_2 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_3 . Слід зазначити, що пропозиція департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради була про відмову ОСОБА_1 у наданні зазначеного вище дозволу на складання проекту землеустрою, у зв`язку із тим, що це суперечить містобудівній документації "Коригування генерального плану міста Чернівців", затвердженого рішенням міської ради від 27.03.2014 №1171.

Вказував, що в складі затвердженої містобудівної документації розроблено схему та план зонування міста Чернівців. Відповідно до схеми зонування за санітарно-гігієнічним регламентом, земельна ділянка на АДРЕСА_2 , розташована в межах 50-ти метрової санітарно-захисної зони промислових підприємств і технологічних об`єктів та установок V-го класу (зона В-5).

Крім того, відповідач зазначив про неспівмірність витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути на його користь.

Ухвалою суду від 17.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 09.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення розгляду адміністративної справи №600/7148/21-а в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 09.02.2022 відмовлено задоволенні клопотання представника позивача про повернення письмового документа від 04.01.2022 №01/02-18-11522/1, як такого, що не відповідає вимогам ст. 162 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Скалат ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 14.10.1997 Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 10-12). Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 18.12.2015 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 9).

Рішення 48 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 27.03.2014 №1171 затверджено містобудівну документацію "Коригування генерального плану міста Чернівців" (а.с. 23).

15.07.2020 позивач звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою про надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_4 , орієнтовною площею 0,0500 га (а.с. 16-22).

Пунктом 1.6 Рішення 85 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 23.11.2020 №2488 "Про розгляд звернень пільгової категорії громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", вирішено надати дозвіл ОСОБА_1 , учаснику бойових дій (РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_4 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_2 (підстава: заява ОСОБА_1 , зареєстрована 15.07.2020 за №С-4572/0-04/01, посвідчення серія НОМЕР_3 від 18.12.2015, у списку учасників АТО з 23.06.2016 за №1445 (порядковий номер 544)) (а.с. 13).

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування ФОП ОСОБА_3 був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 28-67).

Висновком Державної експертизи про розгляд документації із землеустрою від 24.03.2021 №5649/82-21 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_2 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (а.с. 60-61).

Висновками Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 26.03.2021 №04/01-08/3-05/1/1265 та від 20.04.2021 №04/01-08/3-051/1636 не погоджено відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_2 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0560 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01). Рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27.03.2014 №1171, затверджено містобудівну документацію "Коригування генерального плану міста Чернівців" в складі якої розроблено схему зонування за санітарно-гігієнічним регламентом. Відповідно до схеми зонування за санітарно-гігієнічним регламентом, земельна ділянка на АДРЕСА_4 , розташована в межах 50-ти метрової санітарно-захисної зони промислових підприємств і технологічних об`єктів та установок V-го класу (зона В-5) (а.с.68-69).

Відповідно до Довідки ФОП ОСОБА_4 №69 від 14.06.2021, з метою впорядкування поштових адрес на території м. Чернівці, запропоновано земельній ділянці площею 0,0560 га за кадастровим номером :48:004:0178 на АДРЕСА_2 , надати поштову адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 70).

Пунктом 1 Рішення 9 сесії VІII скликання Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №449 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ", вирішено відмовити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), учаснику бойових дій, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0560 га (кадастровий номер :48:004:0178) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), у зв`язку із відведенням земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та не встановленням обмежень відповідно до зонування за санітарно-гігієнічним регламентом, який являється складовою Генерального плану м. Чернівців (підстава: статті 39, 118, 186 Земельного кодексу України) (а.с. 71-72).

Вважаючи протиправним пункт 1 рішення 9 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання №449 від 28.09.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (в редакції на час розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (ч. 12 ст. 123 Земельного кодексу України).

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, до повноважень відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбачених ст. ст. 118, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Приписами ст. 50 Закону України "Про землеустрій" (в редакції чинній на час розроблення проекту землеустрою) визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає: а) пояснювальну записку; б) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); в) розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); г) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) кадастровий план земельної ділянки.

У разі формування земельної ділянки чи зміни цільового призначення земельної ділянки для потреб, пов`язаних із забудовою, до проекту додається витяг із відповідної містобудівної документації із зазначенням функціональної зони території, в межах якої розташована земельна ділянка, та обмежень у використанні території для містобудівних потреб. Ці вимоги не поширюються на випадки, якщо відповідно до закону передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб може здійснюватися за відсутності зазначеної містобудівної документації.

При цьому, ч. 7, 8 ст. 186 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст.186 Земельного кодексу України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами чи організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт. Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами.

Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Таким чином, ст. 186 Земельного кодексу України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі рішення, які можуть бути прийняті відповідним органом, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

Водночас, Законом України від 28.04.2021 №1423-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", який набув чинності 27.05.2021 в ст. 186 Земельного кодексу України внесені суттєві зміни.

Так, вказаним Законом статтю 186 Земельного кодексу України "Погодження і затвердження документації із землеустрою" викладено в новій редакції, відповідно до якої підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації (ч. 8 ст. 186 Земельного кодексу України).

Цим же Законом статтю 186-1 Земельного кодексу України "Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів щодо відведення земельних ділянок" виключено.

Суть вказаних змін у зменшенні бюрократичних процедур під час отримання земельної ділянки у власність в порядку її безоплатної приватизації. Натомість, особа яка розробляє проект землеустрою несе підвищений ризик щодо відмови у його затвердженні, у разі невідповідності цього проекту землеустрою вимогам законодавства та містобудівній документації.

Слід зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" від 17.06.2020 №711-IX, (набрав чинності 24.07.2021) внесено змiни до Закону України "Про регулювання i забудову територій", згідно якого встановлення/зміна видів цільового призначення земельних ділянок повинно здійснюватися в межах відповідного виду функціонального призначення території згідно з класифікатором, який затверджується Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що пунктом 1.6 Рішення 85 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 23.11.2020 №2488 "Про розгляд звернень пільгової категорії громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надано дозвіл ОСОБА_1 , учаснику бойових дій на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0500 га, у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.01) за адресою АДРЕСА_4 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_2 (підстава: заява ОСОБА_1 , зареєстрована 15.07.2020 за №С-4572/0-04/01, посвідчення серія НОМЕР_3 від 18.12.2015, у списку учасників АТО з 23.06.2016 за №1445 (порядковий номер 544)).

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Пунктом 1 Рішення 9 сесії VІII скликання Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №449 "Про розгляд звернень пільгової категорії громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" відмовлено ОСОБА_1 , учаснику бойових дій, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0560 га (кадастровий номер :48:004:0178) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), у зв`язку із відведенням земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та не встановленням обмежень відповідно до зонування за санітарно-гігієнічним регламентом, який являється складовою Генерального плану м. Чернівців (підстава: статті 39, 118, 186 Земельного кодексу України).

Враховуючи наведене, оцінюючи підстави відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09.02.1999 № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи вищевказані фактичні обставини, суд вважає, що до правовідносин щодо розроблення та затвердження проекту землеустрою необхідно застосовувати положення Земельного кодексу України, що були чинні на момент виникнення таких правовідносин.

З огляду на наведене, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в т.ч. для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

На виконання замовлення позивача, сертифікованим інженером-землевпорядником було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

За наслідками виготовленого проекту землеустрою, земельна ділянка за кадастровим номером :48:004:0178 внесена в базу даних містобудівного та земельного кадастру Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради.

Вказане свідчить про те, що вказана ділянка є сформованою та зареєстрованою у відповідності до вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 4 ст. 9 цього Закону встановлено, що державний кадастровий реєстратор зокрема: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Частиною 5 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Отже, наведена норма Закону України "Про Державний земельний кадастр" містить вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (ч. 8, 9 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Беручи до уваги наведене, реєстрація державним кадастровим реєстратором спірної земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номера на підставі поданого проекту землеустрою відповідно до ст. ст. 9, 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" свідчить про відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації.

Стосовно відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Рішення 9 сесії VІII скликання Чернівецької міської ради від 28.09.2021 №449 "Про розгляд звернень пільгової категорії громадян щодо надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" відмовлено ОСОБА_1 , учаснику бойових дій, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0560 га (кадастровий номер :48:004:0178) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), у зв`язку із відведенням земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та невстановленням обмежень відповідно до зонування за санітарно-гігієнічним регламентом, який являється складовою Генерального плану м. Чернівців.

Водночас, у проекті землеустрою, згода на розробку якого надано рішенням 85 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 23.11.2020 №2488, вказано Перелік обмежень щодо використання земельної ділянки, яка відводиться у власність гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 загальною площею 0,0560 га: 01.02 Охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини; 01.09 Охоронна зона навколо промислового об`єкта.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою з посиланням на ст.ст.39, 118 та 186 Земельного Кодексу України, в той же час, при розгляді заяви Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_2 , жодних зауважень, пропозиції чи попереджень щодо зонування санітарно-гігієнічного регламенту надано не було. Іншого з матеріалів справи судом не встановлено.

Крім того, висновком Державної експертизи про розгляд документації із землеустрою від 24.03.2021 №5649/82-21 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_2 , поруч з будинковолодінням АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

В свою чергу, довідкою ФОП ОСОБА_4 , з метою впорядкування поштових адрес на території м.Чернівці, запропоновано земельній ділянці, площею 0,0560 га, кадастровий номер :48:004:0178, по АДРЕСА_2 , надати поштову адресу АДРЕСА_2 .

Більше того, приймаючи рішення про надання позивачу дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач відповідно до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України зобов`язаний був перевірити відповідність поданих позивачем документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що зобов`язує відповідача діяти правомірно та послідовно.

Однак, у подальшому відповідач приймає оскаржуване спірне рішення про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0560 га (кадастровий номер :48:004:0178) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), у зв`язку із відведенням земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та не встановленням обмежень відповідно до зонування за санітарно-гігієнічним регламентом, який являється складовою Генерального плану м. Чернівців (підстава: статті 39, 118, 186 Земельного кодексу України), чим проявляє свою непослідовність при вирішення земельних питань.

З даного приводу суд звертає увагу на те, що відповідач здійснює свою діяльність як суб`єкт владних повноважень, а отже його діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема видно з принципу належного урядування.

При цьому суд зазначає, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04), прийняте 20.10.2011 (набуло статусу остаточного 20.01.2012).

У даній справі має місце факт, коли уповноважений орган Чернівецька міська рада, надаючи дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою вважає, що обрана для надання безоплатно у власність земельна ділянка відповідає містобудівній документації, тоді як в подальшому приймає за змістом інше рішення, що суперечить змісту принципу належного урядування та правової визначеності, яка є невід`ємною складовою верховенства права.

Водночас суд звертає увагу на те, що наявність рішення на надання дозволу на розробку проекту землеустрою породило у позивача законні обґрунтовуванні очікування щодо отримання земельної ділянки у власність та спричинило витрати пов`язані з виготовленням проекту землеустрою.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване позивачем рішення на відповідність його критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі, що визначний законом, який регулює спірні відносини, а також необґрунтовано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного п.1 рішення 9 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради №449 від 28.09.2021.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, суд зазначає, що згідно норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно практики Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.03.2019 у справі №1640/2592/18, від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, від 05.03.2019 у справі №818/1817/17, від 31.01.2019 у справі №815/2488/17, від 28.08.2018 у справі №806/5280/15, від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 16.09.2021 у справі №260/18/19, належним способом захисту поновлення прав є зобов`язання суб`єкта владних повноважень затвердити проект землеустрою.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є саме зобов`язання Чернівецької міської ради прийняти рішення яким затвердити проект відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0560 га (кадастровим номером :48:004:0178), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.10) та передати її у власність ОСОБА_1 .

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

На обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 10757,60 грн, заявником надано суду:

1) Договір про надання правової допомоги від 10.11.2021 №23/21 (а.с. 74);

2) розрахунок судових витрат на суму 10757,60 (а.с. 72).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на неспівмірність заявлених до відшкодування позивачем судових витрат на правову допомогу та просив зменшити їх розмір, в разі задоволення позову.

Ухвалюючи додаткове судове рішення суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідально до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно частини сьомої названої статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є явно не співмірним, або їх витрати не були необхідними у даній справі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Суд зазначає, що предметом розгляду адміністративної справи №600/7148/21-а є правомірність пункт 1 рішення 9 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання №449 від 28.09.2021 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ".

З огляду на предмет розглядуваного спору, обсягу наданих послуг адвокатом, а також сталу судову практику в подібних правовідносинах, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, не відповідає ознакам співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Крім того, представник позивача участі в судових засіданнях не брав, та інших документів, крім позовної заяви, не подавав.

Зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 10757,60 грн не є співмірними зі складністю даної адміністративної справи та часом витраченим на надання правової допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 3000,00 грн.

Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Дрищенюк Марія Михайлівна до Чернівецької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення 9 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання №449 від 28.09.2021 "Про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ";

3. Зобов`язати Чернівецьку міську раду прийняти рішення яким затвердити проект відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0560 га (кадастровим номером :48:004:0178), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код 02.10) та передати її у власність ОСОБА_1 .

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 );

Представник позивача адвокат Дрищенюк Марія Михайлівна (вул. Університетська, 20, м. Чернівці, Чернівецька область);

Відповідач Чернівецька міська рада (, Центральна площа, 1, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).

Суддя В.О. Григораш