Справа № 640/34947/21
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року м. Київ № 640/34947/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві,

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 /позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві(далі-відповідач/ГУ ПФУ у м. Києві), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-а, ) в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у поверненні громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 67 192,50 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києва подання про повернення громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно квитанції №ПН1361 від 07.10.2021 у сумі 67 192, 50 грн. Відповідно до частини дев`ятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно відмовлено у поверненні позивачу грошових коштів, помилково сплачених як пенсійний збір у розмірі 1 % від операції купівлі-продажу нерухомого майна під час нотаріального укладення договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2021, з огляду на те, що така квартира придбавалась позивачем вперше.

Представник відповідача надіслав до суду відзив, в якому заперечував проти позову, зазначивши, що позивачем не було надано документи на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати збору, що передбачені законодавством. Крім того, відповідач звернув увагу, що пільга щодо сплати збору розповсюджується виключно на громадян України, тоді як позивач є іноземцем.

Представник третьої особи надіслав пояснення на адміністративний позов в якому зазначає, що органом, який контролює справляння відповідних надходжень до бюджету у сфері обов`язкового пенсійного страхування є Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, а тому саме даний державний орган повинен подати відповідне подання про повернення коштів, у разі наявності підстав для його прийняття.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

07.10.2021 року між гр. України ОСОБА_3 (продавець) та гр. Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов договору продавець зобов`язується передати у власність покупця квартиру під номером АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти цю квартиру та сплатити за нею ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Продаж квартири було вчинено за 6 719 250 (шість мільйонів сімсот дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1727, 1728.

У зв`язку із вищенаведеним, згідно п. 153затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості такого нерухомого майна, тобто 67 192,50 грн., що підтверджується квитанцією № ПН1361 від 07.10.2021 року.

В той же час, позивач звертає увагу на те, що відповідно до положень п. 151 Порядку та п. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" громадяни, які придбавають житло вперше звільняються від обов`язку сплачувати вищезазначений збір, у зв`язку із чим позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з письмовою заявою, в якій просив відповідача повернути сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Своїм листом Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві відмовило у поверненні збору, оскільки пільга щодо сплати збору розповсюджується виключно на громадян України.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, серед іншого: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Таким чином, із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки: громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла; та громадяни, які придбавають житло вперше.

При цьому, суд зазначає, що у тексті зазначеної норми права використовується як термін "фізична особа", так і термін "громадянин". З аналізу зазначеної норми суд робить висновок, що Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" розрізняються поняття "фізична особа" та "громадянин".

Відповідно, цим Законом встановлено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є усі фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, тоді як, встановлюючи пільги щодо сплати такого збору, законодавець звужує коло осіб, на яких розповсюджується пільга, а саме, зазначає, що не повинні сплачувати пенсійний збір виключно громадяни, які придбавають житло вперше.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Суд погоджується з доводами позивача, який наводить положення статті 26 Конституції України, якою визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Водночас, позивачем не враховує у своїх висновках, що цією ж правовою нормою також визначено, що права, свободи та обов`язки іноземців можуть бути обмежені за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до пунктів 7, 18 частини першої статті 1 зазначеного Закону:

- іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

- посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Таким чином, іноземці, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються всіма правами, якими користуються громадяни України, за виключенням обмежень, що можуть встановлюватись виключно Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Водночас, Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" прямо передбачено, що пільгу щодо сплати пенсійного збору при купівлі житла вперше мають виключно громадяни України, а тому позивач ОСОБА_1 , який є громадянином Китайської Народної Республіки, має сплачувати пенсійний збір на загальних підставах.

Враховуючи викладене, збір, сплачений позивачем при укладенні договору від 07.10.2021 сплачено правомірно, а отже відсутні підстави для визнання його помилково або надмірно сплаченим та, відповідно, для його повернення, а тому, відповідач, відмовляючи у оформленні подання про повернення помилково сплачено збору правильно застосував положення законодавства, що регулює спірні правовідносини та діяв правомірно, у спосіб та порядок, визначений законодавством.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та не вбачає підстав для їх задоволення.

З огляду на вищезазначене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко