Справа № 731/144/22
Суддя: Савенко А. І.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №731/144/22
Провадження №2-а/731/4/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Борсук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2022 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивач звернулася з вищевказаними позовними вимогами до Головного управління Національної поліції в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 12 червня 2022 року поліцейським батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Кужель М.А. винесено стосовно неї постанову серії ЕАО № 5476421 про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення п.п. «д» п. 2.9 ПДР України під час руху транспортним засобом водій користувалася засобом зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести переговори без допомоги рук, що відбулося 12 червня 2022 року в м. Бориспіль, по вулиці Київський шлях, 1В, о 13 годині 24 хвилин. Вважає постанову такою, що винесена з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки події правопорушення не було. Докази на підтвердження протилежного відсутні та до постанови не додані. Просить визнати постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною та скасувати.

Провадження у справі відкрито 23 червня 2022 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 06 липня 2022 року.

Ухвалою суду від 06 липня 2022 року замінено у справі первісного відповідача Головне управління Національної поліції в Київській області, на належного - Департамент патрульної поліції; розгляд справи відкладено до 29 серпня 2022 року.

07 липня 2022 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 37-42) з додатками та копія постанови серії ЕАО № 5476421 від 12 червня 2022 року (а.с. 43). 16 серпня 2022 року вказаний відзив, підписаний електронним цифровим підписом, продубльовано засобами електронного зв`язку (а.с. 57-61).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила провести розгляд справи без її участі (а.с. 3-7).

Відповідач Департамент патрульної поліції свого представника у судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відзиві просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки постанова винесена без порушень. 12 червня 2022 року, о 13 год. 24 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Lexus СТ 200Н, днз НОМЕР_1 , в м. Бориспіль, по вулиці Київський шлях, дійсно під час руху користувалася засобом зв`язку, тримаючи його в руці, чим порушила п.п. «д» п. 2.9 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. На відео з нагрудної камери поліцейського зафіксовано порядок розгляду оскаржуваної постанови. Зафіксовано, зокрема, як під час розгляду справи позивач неодноразово повторювала поліцейському, що під час керування транспортним засобом вона дійсно розмовляла по ньому, але її не влаштовує, який інспектор поліції розглядає справу. Наголошують на необхідності справедливого розгляду справи. На підтвердження правомірності складеної постанови надали відеозапис розгляду справи (а.с. 45).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Як убачається з постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5476421, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с. 43). Відповідно до оскаржуваної постанови 12 червня 2022 року, о 13 годині 24 хвилин, в м. Бориспіль, по вулиці Київський шлях, 1В, водій ОСОБА_1 під час руху транспортного засобу Lexus СТ 200Н, днз НОМЕР_1 , користувалася засобом зв`язку, тримаючи його в руці, чим порушила п.п. «д» п. 2.9 ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами.

Згідно з п.п. «д» п. 2.9 ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлено, що користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до правого висновку Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 524/3206/16-а органи поліції можуть виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення у сфері дорожнього руху на місці вчинення порушення.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частина 5 ст. 77 КАС України визначає, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови поліцейського про накладення адміністративного стягнення на позивача, а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Жодного належного доказу не додано ні до постанови про накладення адміністративного стягнення, ні до відзиву.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП України постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (правовий висновок Верховного Суду № 388/1/17 від 26 квітня 2018 року).

Таких відомостей (про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис) оскаржувана постанова не містить.

На наданому відповідачем відеозаписі (а.с. 45), який зафіксував період часу з 13 години 20 хвилини 12 червня 2022 року до 13 години 30 хвилин 12 червня 2022 року, відсутня подія правопорушення, тобто з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, користувалася засобом зв`язку, тримаючи його в руці. Вказаний відеозапис розпочинається з розгляду справи про адміністративне правопорушення, на ньому взагалі відсутня фіксація періоду, коли позивач керувала транспортним засобом.

Крім того, з відео вбачається, що під час розгляду справи поліцейський роз`яснює позивачу лише деякі процесуальні права, однак, не згадує про право особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ознайомлюватись з доказами та їх подавати. Лише зауваживши, що в працівників поліції є бодікамера, запевняє позивача, що фіксація здійснювалась, а в подальшому, при розгляді справи безпосередньо не досліджує цей доказ. Більш того, під час даного розгляду відповідач не надає доказів вчинення позивачем безпосередньо адміністративного правопорушення.

Натомість, посилається лише на відеофіксацію розгляду справи уповноваженою особою, та вказує, що доказом адміністративного правопорушення є усні пояснення особи.

Оцінюючи доводи відповідача суд констатує, що пояснення особи, яка притягається до адмінінстратвиної відповідальності є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП. Однак, при їх оцінці, слід зауважити, що в порушення ст. 63 КУ посадова особа ОСОБА_2 не роз`яснила позивачу перед відібранням пояснень, його право на відмову від давання показів щодо себе, а сама суть пояснень вочевидь відмінна від диспозиції ч.2 ст. 122 КУпАП. Адже позивач згадувала про факт користування телефоном, однак жодним чином не вказувала інші обставини, необхідні для встановлення складу адміністративного правопорушення, як от час місце та чи обладнаний засіб зв`язку або автомобіль технічними пристроями, що дозволяють вести переговори без допомоги рук, тощо. Отже, за відсутності будь-яких інших доказів, які б узгоджувались зі згадуваними поясненнями, та з врахуванням позиції позивача, яка не визнає наявності події та складу адміністративного правопорушення, цей доказ не може свідчити, поза розумним сумнівом, про вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, суть якого викладена в п.5 оскаржуваної постанови.

Очевидним є й те, що працівник поліції ОСОБА_2 невірно встановила та зазначила у оскаржувані постанові час вчинення адміністративного правопорушення, що вбачається з наданого відповідачем відеозапису.

В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відповідач не надав суду належних доказів, які б підтверджували правомірність його дій, не спростував викладені позивачем обставини, тим самим не довів правомірність прийнятого ним рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що вказує на порушення відповідачем прав позивача.

При цьому судом не встановлено як факту наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , так і факту відсутності складу, адже наданих сторонами доказів недостатньо для обґрунтованого висновку.

З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати дії відповідача протиправними, та скасувати постанову і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), який розглянув справу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позову, суд вважає, що витрати по сплаті позивачем судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 72, 77, 139, 229, 246, 286 КАС України, ст. 251, 283-284, 288, 289, 293 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Кужель Марії Анатоліївни серії ЕАО № 5476421 від 12 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання вимог п.п. «д» п. 2.9 ПДР України та застосування до неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя А.І.Савенко