Справа № 939/668/22
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 серпня 2022 року

м. Київ

справа №939/668/22

адміністративне провадження №П/990/125/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_2 2014-2019 років про позбавлення статусу Президента і скасування його указів,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала до Бородянського районного суду Київської області вказаний позов.

На підставі ухвали судді Бородянського районного суду Київської області від 2 серпня 2022 року цей адміністративний позов ОСОБА_1 був скерований за підсудністю до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції.

Згідно змісту позовних вимог ОСОБА_1 просить Суд:

1) скасувати всі укази Президента ОСОБА_2 про встановлення другого прапора поруч з Державним прапором або замість нього, визнати всі укази незаконними та розкрити у повному обсязі їхні наслідки для України;

2) позбавити відповідача статусу Президента України 2014-2019 років за зраду народу України через указ про встановлення інших прапорів на території України, а це згода на знищення народу іншими державами, мафіозними структурами і т.д.;

3) затвердити державність України на підставі Закону про Державний Прапор через вилучення з нього пункту 8 статті 3 Встановлення або підняття Державного Прапора: «У разі встановлення або підняття на території України Державного Прапора України одночасно з іншими прапорами». Ніколи такі речі не дозволяються Законом про Прапор держави;

- вилучення із Закону про Державний прапор статті 5 пункт 1 «У разі встановлення або підняття в Україні державного прапора України одночасно з прапорами іноземних держав»;

4) скасувати всім громадянам України фальшиві паспорти після приведення Закону про Державний Прапор у відповідність істинному його значенню і видачу нових;

- ухвалити судове рішення (ухвалу) про заборону на території України державним установам (поліції, лікарні, школам і т.д.) тримати, зберігати, вивішувати інші прапори, окрім державного;

- затвердити через Конституційний Суд України ухвали Бородянського суду про заборону будь-кому порушувати зміст Закону про Державний Прапор, виносити укази президентам стосовно встановлення інших прапорів поруч із державним.

Позов, вочевидь, обґрунтований незгодою позивачки із указами колишнього Президента України ОСОБА_2 стосовно затвердження інших, окрім державного, прапорів на території України. У зв`язку з цим вона вбачає підстави для позбавлення відповідача статусу Президента України 2014-2019 років, а також вчинення інших дії, перелічених у позовних вимогах.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - «КАС України») завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України передбачені статтею 266 КАС України.

Статтею 266 КАС України, зокрема частиною першою цієї статті, встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;

2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат;

5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Відповідно до статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За приписами частин першої, п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Так, позовна заява не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України, а саме: позивачка не зазначила свій поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційні електронні адреси або адресу електронної пошти.

Так, у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що: … «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отож, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою статті 266 КАС України визначено, що у разі відкриття провадження в адміністративних справах, визначених частиною другою цієї статті, застосовуються правила, визначені статтями 264 та 265 цього Кодексу, з особливостями, визначеними цією статтею.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд звертає увагу на те, що порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Так, Суд зазначає, що в порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені тільки ті дії чи бездіяльність Президента України, які виникли у правовідносинах, у яких він реалізовує свої повноваження, і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їх юридичним змістом і процедурою розгляду.

Всупереч вказаним положенням КАС України ОСОБА_1 не зазначила обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, докази, що підтверджують вказані обставини та не обґрунтувала належним чином порушення її прав, свобод та інтересів, спричинені оскаржуваними указами. Ба більше, вона навіть не зазначила які конкретно укази Президента вона оскаржує.

Суд відзначає, що підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Під змістом позовних вимог розуміється, зокрема, визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити рішення (дії чи бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, що порушили її право та вказати спосіб захисту свого порушеного права.

У цій позовній заяві переважно заявлені вимоги про встановлення судом певних фактів, зобов`язання вчинити певні дії, а не вимоги про захист прав, свобод чи інтересів позивачки у спірних правовідносинах, із зазначенням належних обґрунтувань щодо можливих порушень таких прав, свобод чи інтересів.

Також, всупереч указаним нормам КАС України жодного доказу в обґрунтування позовних вимог і підстав позову ОСОБА_1 не зазначила.

Отже, позивачкою не дотримано вимоги, передбачені пунктами 4- 5, 8- 9 частини п`ятої статті 160 КАС України.

До того ж, всупереч вимогам статті 160 КАС України у позовній заяві відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На необхідність обов`язкового дотримання цієї вимоги Велика Палата Верховного Суду звертала увагу у постановах від 26 червня 2019 року у справі №9901/68/19, від 23 жовтня 2019 року у справі №9901/74/19, від 1 липня 2020 року у справі №9901/78/20.

Викладене свідчить про те, що позовна заява не відповідає вимогі пункту 11 частини п`ятої статті 160 КАС України.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд констатує, що позовна заява не відповідає вимогам пунктів 2, 4, 5, 8, 9 і 11 частини п`ятої статті 160 КАС України.

Одночасно, частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте позивачкою, документу про сплату судового збору не додано до позовної заяви.

За правилами підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзац другий частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що станом на 1 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2481 гривень, отже, ставка судового збору, яка належить до сплати за звернення з цим позовом, складає 992,40 гривень за кожну позовну вимогу немайнового характеру, що разом становить: 3969, 60 гривень.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA0026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102; найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

За змістом статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху, оскільки вона не відповідає вимогам КАС України в частині неналежного оформлення позовної заяви, а також сплати судового збору за подання цього позову до суду. Позивачці слід надати строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції, викладеної з урахуванням положень статті 160 КАС України.

За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, якщо позивач не усуне недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява підлягатиме поверненню.

Керуючись статтями 19, 22, 160, 169, 248, 266 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_2 2014-2019 років про позбавлення статусу Президента і скасування його указів залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення її копії.

Роз`яснити позивачці, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали у строк, встановлений судом, позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не може бути оскаржена.

...........................

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду