Справа № 826/2143/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 липня 2022 року м. Київ № 826/2143/18

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Смолія І.В., розглянувши заяву про встановлення заходів судового контролю за виконанням судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) з позовом до головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі також - ГУ ПФУ в м.Києві, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві у проведені перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням всіх видів грошового забезпечення, які були йому нараховані та виплачені за останні 24 місяці служби підряд перед звільненням в період з березня 2012 року по лютий 2014 року, у тому числі щомісячної додаткової грошової винагороди та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, премія згідно ст.27 ДС ЗСУ, винагорода за тривалу безперервну військову службу), які вказані в Довідках №305/745 від 24.10.2017 року та №179/1/13215 від 01.12.2017, та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з моменту її призначення з урахуванням усіх сум складових грошового забезпечення, які були йому нараховані та виплачені за останні 24 місяці служби перед звільненням в період з березня 2012 року по лютого 2014 року, у тому числі щомісячної додаткової грошової винагороди та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, премія згідно ст.27 ДС ЗСУ, винагорода за тривалу безперервну військову службу), які вказані в Довідках №305/745 від 24.10.2017 року та №179/1/13215 від 01.12.2017, та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- виплатити заборгованість по пенсії, що утворилась з дати призначення пенсії з вини відповідача та органу, який відповідає за видачу довідок для обчислення пенсії, у зв`язку із неправильним нарахуванням пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ідентифікаційний код 22869069) у перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням усіх сум складових грошового забезпечення за останні 24 місяці служби підряд перед звільненням в період з березня 2012 по лютий 2014, які вказані у довідках від 24.10.2017 №305/745, від 01.12.2017 №179/1/13215, та з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням усіх сум складових грошового забезпечення за останні 24 місяці служби підряд перед звільненням в період з березня 2012 по лютий 2014, які вказані у довідках від 24.10.2017 №305/745, від 01.12.2017 №179/1/13215, та з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі: грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога при вирішенні соціально-побутових питань, премія згідно ДСЗСУ, винагороди за тривалу безперервну військову службу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з моменту її призначення з урахуванням усіх сум складових грошового забезпечення за останні 24 місяці служби підряд перед звільненням в період з березня 2012 по лютий 2014, які вказані у довідках від 24 жовтня 2017 року №305/745, від 01 грудня 2017 року №179/1/13215, та з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі щомісячної додаткової грошової винагороди.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2018 року залишено без змін.

27.08.2019 року судом видано виконавчий лист в даній адміністративній справі.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла заява (ДМ №03-13/616/20) про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Розглянувши подану заяву позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слід зауважити, що судовий контроль не встановлювався при ухваленні рішення від 23.05.2018 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 року у справі №816/2143/18.

Разом із цим, вказаною нормою КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, встановлення судового контролю є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 826/18826/14, від 19.11.2018 у справі № 804/10264/15.

Водночас, суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

При цьому, як було зазначено вище, з метою виконання судового рішення у справі №826/2143/18 позивачу було видано виконавчий лист.

Отже, заходи примусового виконання рішень здійснюються у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, позивач має право звернутись до суду в порядку статті 287 КАС України, із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено його права, свободи чи інтереси в процесі виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю справі №826/2143/18.

Керуючись статтями 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви про встановлення судового контролю в адміністративній справі №826/2143/18 - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Смолій