Справа № 240/15723/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15723/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шимонович Р.М.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

04 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення виплати індексації грошового забезпечення після дня його звільнення; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати позивачу середній заробіток за 1128 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 03.08.2017 року по 03.09.2020 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати індексації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року позов задоволено частково; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення виплати індексації грошового забезпечення після дня звільнення ОСОБА_1 з військової служби; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні у розмірі 18580,25 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач не заперечував проти визначеної йому суми розрахунку при звільненні та надав згоду на своє звільнення. Крім того, апелянт стверджує, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, тому невиконання обов`язку щодо виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися протиправними діями чи бездіяльністю.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №165 від 02.08.2017 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року у справі №240/9442/19 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.08.2017 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.08.2017 враховуючи базовий місяць індексації заробітної плати липень 2015 року.

На виконання рішення суду від 11.09.2019 року позивачу нараховано 18587,35 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача індексація грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби станом на день звільнення з військової служби 02.08.2017 позивачу виплачена не була, тому з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходи з того, що з урахуванням принципу справедливості та істотності частки складових компенсації за невикористану додаткову відпустку та індексації сума, яка підлягає відшкодуванню становить 18580,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абз.1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абз. 3 п.242 Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, недоплачені суми індексації грошового забезпечення повинні бути виплачені на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Законодавством України про проходження військової служби не врегульовано відповідальність роботодавця за порушення строків виплати належних військовослужбовцю сум та порядок компенсації часу затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини 02.08.2017

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.08.2017 виплачена позивачу на виконання судового рішення в справі №240/9442/19 лише 04.09.2020.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року у справі №240/9442/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.08.2017 враховуючи базовий місяць індексації заробітної плати липень 2015 року.

В той же час після ухвалення судового рішення роботодавець не звільняється від обов`язку виплатити середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Переглядаючи в касаційному порядку справу № 520/80/20, спірні правовідносини у якій виникли з аналогічних підстав, Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 821/1083/17 дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні (виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій), починаючи з моменту виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення по день фактичного розрахунку є такою, що підлягає задоволенню.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач погодився на звільнення з військової служби до проведення з ним усіх розрахунків.

Водночас, на підтвердження вказаних вище доводів апеляційної скарги відповідач не надав письмових доказів згоди ОСОБА_1 на виключення його зі списків особового складу без виплати індексації грошового забезпечення.

В той же час самий лише наказ про виключення зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення наявність такої згоди не підтверджує.

Крім того, з урахуванням предмету спору в адміністративній справі №240/9442/19 право позивача на виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.08.2017 було оспорюваним.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 03.08.2017 року по 03.09.2020 року.

При цьому, апеляційна скарга не містить доводів або вимог в частині обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що належить до виплати позивачу з урахуванням принципу справедливості та співмірності, тому з урахуванням встановлених ч.1 ст.308 КАС України меж перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів не перевіряє обґрунтованість суми, що підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.