Справа № 420/1583/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1583/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів у розмірі 2812,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.07.2018 року відповідач згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №141 зарахований до списків особового складу частини і призначений на посаду водія 2 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу автомобільної роти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 70 від 04.04.2019 року відповідач прийняв посаду водія 2 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу автомобільної роти та приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з роздавальною відомістю № 56 від 30.10.2019 року, відповідач отримав рюкзак iндивiдуальний бойовий - вартістю 1738,80 грн та згідно з накладною № 911 вiд 05.11.2019 року вiдповiдач отримав сумку транспортну індивідуальну - вартістю 1073,45 грн.

Позивач зазначив, що відповідач разом отримав інвентарне речове майно на суму 2812,25 грн, проте, 13.04.2020 року вiдповiдач без поважних причин самовільно залишив військову службу, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 №76 (по стройовій частині) від 14.04.2020 року.

Крім того, 23.04.2020 року згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №11-РС вiдповідача увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із неприбуттям на військову службу та відсутністю понад 10 діб до повернення його у військову частину.

Позивач вказує, що 28.08 21 (через 1 рік і чотири місяці) у військову частину НОМЕР_1 надійшов вирок i розпорядження Малиновського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року по справі №521/6901/21 про засудження вiдповiдача до покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі i вiдповiдно до статті 75 Кримінального кодексу України звільненого вiд відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього зобов`язання.

При цьому, як було зазначено у вироку суду, свою вину в скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, вiдповiдач визнав повністю та заявив про щире каяття у вчиненому. Але, після судового засідання до військової частини не з`явився.

З 28.08.2021 року до 21.11.2021 року військова частина НОМЕР_1 вживала заходів по розшуку і виклику відповідача на військову службу.

22.11.2021 року НОМЕР_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №229 (по стройовій частині) від 23.11.2021 року.

06.12.2021 року під час здавання справ та посади було виявлено відсутність у відповідача рюкзака індивідуального бойового на суму 1738,80 грн та сумки транспортної індивідуальної на суму 1073,45 грн.

07.12.2021 року згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №239 (по стройовій частині) відповідача звільнено з військової служби згідно з наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 90-РС (по особовому складу) від 30.11.2021року, у зв`язку із набранням законної сили вироком суду, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі, включено із списків військової частини.

Для отримання пояснення від Відповідача і повернення втраченого майна на його домашню адресу, повідомлену ним самим перед звільненням з військової служби, було направлено запит №3318 від 17.12.2021 року поштовим відправленням №599, з роз`ясненням йому прав та обов`язків під час проведення службового розслідування, але на момент закінчення службового розслідування відповіді від солдата ОСОБА_2 не надійшло.

З наведених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 31.01.2022 року було залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

21.02.2022 року через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків

Ухвалою від 01.04.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №141 від 13.07.2018 року було зараховано до списків особового складу частини і призначено на посаду водія 2 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу автомобільної роти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №70 від 04.04.2019 року солдата строкової військової служби ОСОБА_1 водія 2 автомобільного вiддiлення 1 автомобільного взводу автомобільної роти, прийнято на військову службу за контрактом та призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №11-PC від 04.04.2019 року з залишенням на займаній посаді, ВОС-837037А, шпк «матрос», тарифний розряд 3, посадовий оклад 2640 гривень, вважати таким, що 04.04.2019 року справи та посаду водія 2 автомобільного вiддiлення 1 автомобільного взводу автомобільної роти прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з роздавальною відомістю №56 від 30.10.2019 року відповідач отримав рюкзак індивідуальний бойовий.

Відповідно до накладної №911 від 05.11.2019 року відповідач отримав сумку транспортну індивідуальну.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 14.04.2020 року підтверджено, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі з 13.04.2020 року.

Витягом із Наказу №11-РС від 23.04.2020 року було увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з неприбуттям на військову службу та відсутністю понад 10 діб до повернення його у військову частину, відповідно до пп. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Малиновським районним судом м. Одеси від 05.07.2021 року по справі 521/6901/21 було винесено вирок та розпорядження про засудження відповідача до покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі та відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом. 1 (одного) року не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього зобов`язання.

Судом було встановлено, що у вироку суду, відповідач визнав повністю свою вину в скоєнні злочину та заявив про щире каяття у вчиненому, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №229 від 23.11.2021 року підтверджується, що відповідач прибув до військової частини 22.11.2021 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №239 від 07.12.21 відповідача, звільненого з військової служби згідно з наказом командувача Військово-морських Сил Збройних Сил України № 90-РС від 30.11.21 у зв`язку із набранням законної сили вироком суду, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі, виключено із списків військової частини.

Відповідно до довідки - розрахунку на утримання за втрачене інвентарне речового майна з солдата служби за контрактом ОСОБА_1 за №4 від 06.12.2021 року сума до утримання з урахуванням ПДВ складає 2812,25 грн.

Для отримання пояснення вiд вiдповiдача і повернення втраченого майна на його домашню адресу, було направлено запит №3318 від 17.12.21 поштовим відправленням №599 з роз`ясненням йому прав та обов`язків під час проведення службового розслідування.

Актом службового розслідування №98 від 30.12.2021 підтверджено, що 06.12.2021 року під час здачі посади було встановлено нестачу інвентарного речового майна, а саме: рюкзака індивідуального бойового на суму 1738,80 грн та сумки транспортної індивідуальної на суму 1073,45 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з статті 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Пунктом 2 розділу VIII «Особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної школи» Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України «Про затвердження» від 21 листопада 2017 року №608 у Розділі VIII «Особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди» зазначено, що «під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездiяльнiсть) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду».

Аналогічні норми містяться у частині 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», де вказано, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з частини 2 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

- наявність шкоди;

- протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

- вина особи в завданні шкоди.

Також згідно з статті 6 вищезазначеного закону, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

- виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

- виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

- завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

- вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

- якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Статтею 66 та 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вказано, що командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, внутрiшнiй порядок і зобов`язаний вживати заходів до відшкодування матеріальних збитків.

Водночас згідно частини 3 статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Судом встановлено, що відповідач отримав рюкзак індивідуальний бойовий - 1 штука вартістю 1738,80 грн. (з урахуванням ПДВ), згідно з роздавальною відомістю №56 від 30.10.2019 року та сумку транспортну індивідуальну - 1 штука вартістю 1073,45 грн. (з урахуванням ПДВ), згідно з накладною №911 вiд 05.11.2019 року, що разом сума інвентарного майна складає 2812,25 грн.

Під час здачі посади при звільнені з військової служби інвентарне майно не було здано, внаслідок чого воно виявилось втраченим, у зв`язку з чим відповідач завдав шкоду позивачу у розмірі 2812,25 грн.

Згідно з наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897 Норма 1 п.33, (сумка транспортна індивідуальна) i Норма 2 п.23 (рюкзак бойовий індивідуальний) вважається це майно інвентарним, про що зазначено в колонці «Інвентарне майно» напроти строки №33 позначкою «Інв.» для Норми 1 і в примітці до Норми 2 такого змісту: «Усі предмети за цією Нормою належать до інвентарного майна», а відтак усе зазначено майно повинно було бути повернутим Позивачу (здано на склад речової служби) при звільнені з військової служби відповідачем.

Оскільки видане позивачу майно повинно було бути повернуто, а відповідач його не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать до задоволення.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) і "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз та відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат за сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 2812,25 грн (дві тисячі вісімсот дванадцять гривень 25 копійок) в рахунок відшкодування завданих збитків.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук