Справа № 640/17329/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року м. Київ № 640/17329/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку призначеної пенсії з 01.01.2017 року, з 01.01.2018 року, з 01.03.2018 року та з 01.01.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1037 «Про оплату праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» з 01.01.2017 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення наданої Київським представництвом - Державного космічного агентства України від 09.02.2017 року №118 з урахуванням складових; посадовий оклад - 5852,00 грн., оклад за військовим званням - 130 грн.. надбавка за вислугу років - 2392,80 грн., надбавка за складність, напруженість та високу якість роботи - 2392,80 гри., надбавка за складність, напруженість та високу якість роботи - 2926.00 грн., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 877,80 грн., доплата за підтримання технічних засобів у постійній бойовій готовності до виконання завдань управління космічними апаратами та спеціального контролю, а також забезпечення контролю за якістю виготовлення ракетно-космічної техніки - 2926,00 грн., премія - 5852,00 грн., всього - 20956,60 грн.. з 01.01.2018 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення наданої Київським представництвом генерального замовника - Державного космічного агентства України від 14.02.2018 року № 88 з урахуванням складових; посадовий оклад - 6445,00 грн., оклад за військовим званням - 130 грн., надбавка за вислугу років - 2630,00 грн., надбавка за складність, напруженість та високу якість роботи - 3222,50 грн., надбавка за складність, напруженість та високу якість роботи - 3222,50 грн., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 966,75 грн., доплата за підтримання технічних засобів у постійній бойовій готовності до виконання управління космічними апаратами та спеціального контролю, а також забезпечення контролю за якістю виготовлення ракетно-космічної техніки - 3222,50 грн., премія - 9667,50 грн., всього - 26284,25 грн., з 01.03.2018 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення наданої Київським представництвом генерального замовника - Державного космічного агентства України від 10.05.2018 року № 207 з урахуванням складових; посадовий оклад - 6445,00 грн., оклад за військовим званням - 1410,00 грн.. надбавка за вислугу років - 3927,50 грн., надбавка за високі досягнення у праці - 3222,50 грн., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 966,75 грн., доплата за підтримання технічних засобів у постійній бойовій готовності до виконання управління космічними апаратами та спеціального контролю,

а також забезпечення контролю за якістю виготовлення ракетно-космічної техніки - 3222,50 грн., премія - 9667,50 грн., всього - 28861,75 грн., та з 01.01.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення наданої Київським представництвом генерального замовника - Державного космічного агентства України від 22.04.2019 року №148 з урахуванням складових: посадовий оклад - 7026,00 грн., оклад за військовим званням - 1540,00 грн., надбавка за вислугу років - 4283,00 грн., надбавка за високі досягнення у праці 3513,00 грн., надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної 1053,90 грн., доплата за підтримання технічних засобів у постійній бойовій готовності до виконання управління космічними апаратами та спеціального контролю, а також забезпечення контролю за якістю виготовлення ракетно-космічної техніки - 3513,00 грн., премія - 7026,00 грн., всього - 27954 грн., з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 77% до 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром починаючи з 01 жовтня 2015 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, наданих Київським представництвом генерального замовника - Державного космічного агентства України станом на 01.09.2015 року, на 01.12.2015 року, на 01.05.2016 року, на 01.12.2016 року, на 01.01.2017 року, на 01.01.2018 року, на 01.03.2018 року та на 01.01.2019 року, виходячи з основного розміру пенсії, який становить 77 відсотків грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром та здійснити відповідні виплати починаючи з 01 жовтня 2015 року, з урахуванням проведених виплат.

Адміністративний позов обґрунтовано протиправною відмовою у перерахунку пенсії позивача згідно довідок, якими підтверджується зміна розміру грошового забезпечення позивача.

Крім того, позивач вважає неправомірним зменшення відповідачем відсоткового значення основного розміру пенсії з 77% до 70 %, оскільки 77% визначено при призначенні позивачу пенсії, що є незмінним. Зокрема, позивач заперечує проти дій відповідача, внаслідок яких пенсію позивача, починаючи з 01.10.2015 року, обмежено максимальним розміром.

Зазначені протиправні дії, на переконання позивача, суперечать положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Через канцелярію суду 02.10.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав дотримання пенсійним органом порядку перерахунку та виплати пенсії, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Разом з тим, жодних доказів до відзиву не долучено.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Під час проходження військової служби був відряджений Міністром оборони України для виконання службових обов`язків до Національного космічного агентства України (нині - Державного космічного агентства України, далі - ДКА України).

Згідно з копією витягу із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 11.08.2006 року №58 відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом 67 підпунктом «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника Київського представництва генерального замовника - Національного космічного агентства України.

Після звільнення з військової служби позивачу призначено і виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

25.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2017 року від 09.02.2017 року №118, станом на 01.01.2018 року від 14.02.2018 року №88, станом на 01.03.2018 року від 10.05.2018 року №207, станом на 01.01.2019 року від 22.04.2019 рок №148. Зокрема, ОСОБА_1 просить пенсійний орган з 01.09.2015 року здійснити належний йому перерахунок пенсії з урахуванням 77 % основного розміру грошового забезпечення, призначеного на день призначення пенсії та протиправно зменшеного пенсійним органом, а також перерахувати та виплачувати пенсію без обмеження її максимальним розміром.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 07.07.2020 року №2600-0312-8/90921 повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року у справі №826/11647/18, яким зобов`язано Пенсійний фонд України повідомити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві про підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01.01.2017 року та з 01.01.2018 року, до яких включити ОСОБА_1 , обов`язку Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі поданих ним довідок не встановлено.

Вважаючи відмову у здійсненні перерахунку та виплати пенсії протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Законом України від 20.12.1991 року №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також - Закон №2011, в редакції на момент виникнення правовідносин) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 9 Закону №2011 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною першою статті 15 Закону №2011 передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі також-Закон №2262-ХІІ, в редакції на момент виникнення правовідносин) визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.

Відповідно до частини третьої (четвертої) статті 63 Закону № 2262-ХІІ (в редакції на момент призначення пенсії) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.

З наведеної норми права висновується, що зазначена норма не вказує на рішення суб`єкта владних повноважень про зміну видів грошового забезпечення військовослужбовців як на підставу для перерахунку пенсії, а пов`язує її перерахунок з фактичною зміною видів грошового забезпечення.

Водночас, Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину четверту статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: «усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України» (набрання чинності з 01.01.2017 року).

Таким чином, починаючи з 01.01.2017 року законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат.

У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (в редакції Закону № 1774-VIII від 06.12.2016 року).

Отож, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення у бік підвищення відповідних категорій військовослужбовців, проведена виключно на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року №1037 «Про оплату праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (далі також - Постанова № 1037) примітку 1 до додатка 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: «Посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) з 1 січня 2017 року розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року».

Керівникам установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери забезпечити: встановлення з 1 січня 2017 року в штатному розписі нових розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), визначених виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду Єдиної тарифної сітки, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року; диференціацію заробітної плати працівників, які отримують заробітну плату на рівні мінімальної у межах фонду оплати праці, шляхом встановлення доплат, надбавок, премій з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівника, результатів його роботи.

Отже, постановою №1037 внесено зміни, якими щорічно збільшено посадові оклади працівникам установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, в тому числі і Державного космічного агентства України, з 01.01.2017 року, з 01.01.2018 року та з 01.01.2019 року в тому числі, що є підставою для здійснення перерахунку пенсії позивача.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до пенсійного органу про перерахунок та виплату пенсії на підставі наступних довідок, виданих Київським представництвом Генерального замовника - Державного космічного агентства України: від 09.02.2017 року №118, від 14.02.2018 року №88, від 10.05.2018 року №207 та від 22.04.2019 року №148, які постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

З комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року у справі 826/1739/18, яке набрало законної сили 05.12.2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо неповідомлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві про підстави для проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01.01.2017 року, до яких включити ОСОБА_1 . Зобов`язано Пенсійний фонд України повідомити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві про підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01.01.2017 року та з 01.01.2018 року, до яких включити ОСОБА_1 . В іншій частині відмовлено.

З мотивувальної частини рішення, предметом дослідження та доказування якої були підстави для перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01.01.2017 року та з 01.01.2018 року, встановлено, що суд дійшов висновку про безпідставність відмови пенсійного органу у перерахунку пенсії позивачу, як військовослужбовцю, з підстав зміни посадових окладів військовослужбовців, відряджених до державного комічного агентства України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року № 1037 «Про оплату праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», якою примітку 1 до додатка 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: «Посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) з 1 січня 2017 року розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року», про що пенсійний орган повідомлено листом Міністерства оборони України від 16.02.2018 року №248/3/6/497.

Водночас, щодо задоволення позову в частині зобов`язання Пенсійного фонду України забезпечити проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 визнано передчасною, з огляду на що, таку не задоволено судом.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується видача довідок від 09.02.2017 року №118, від 14.02.2018 року №88, від 10.05.2018 року №207, від 22.04.2019 року №148, та направлення останніх до пенсійного органу з урахуванням висновків рішення суду у справі №826/1739/18, суд дійшов висновку про протиправність відмови у їх прийнятті пенсійним органом для здійснення перерахунку пенсії позивача та задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2017 року на підставі довідки від 09.02.2017 року №118, та на підставі довідки від 14.02.2018 року №88, з 01.03.2018 року на підставі довідки від 10.05.2018 року №207, та з 01.01.2019 року на підставі довідки від 22.04.2019 року №148.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що положеннями абзаців 9, 11 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 року про затвердження Порядку про проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств та були звільнені із служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, перерахунок пенсій провадиться на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, виданих зазначеними органами, установами, організаціями і підприємствами. Зазначені довідки надсилаються до державних органів, у яких особи проходили службу до відрядження, а їх уповноважені органи подають довідки у п`ятиденний строк головним управлінням Пенсійного фонду України.

Таким чином, твердження відповідача щодо відсутності підстав для проведення перерахунку пенсії позивача згідно вказаних довідок необґрунтованим та суперечить нормам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Таким чином, беручи до уваги викладене вище, та зважаючи на приписи частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що відповідач відмовляючи у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії позивачеві у зв`язку з підвищенням посадового окладу за посадою, з якої йому було призначено пенсію, діяв поза межами повноважень та у спосіб не визначених Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

А тому, позовні вимоги про визнання протиправними дій, які виявилися у відмові Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення за посадою, з якої йому була призначена пенсія, та зобов`язати відповідача вчинити дії з такого перерахунку, підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2015 року без обмеження максимального розміру пенсії, який обмежено на підставі Закону України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно з розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справи ФА 144067, обмеження максимальним розміром пенсії позивача у розмірі 10 740, 00 грн. має місце, разом з тим, таке обмеження відбулося з 01.12.2017 року, а не з 01.10.2015 року, як стверджує позивач.

Разом з тим, згідно з пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 08.07.2011 року № 3668-VІ» Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром. встановленим цим Законом (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність), не поширюються на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Також, відповідно до пункту 2 «Прикінцевих положень» Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії (тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн.) застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.

Таким чином, оскільки позивачу призначено пенсію у 2006 році, дія приписів законодавства України щодо обмеження пенсії максимальним розміром на позивача не поширюється.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково позаяк перерахунок пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром має бути здійснено відповідачем з 01.12.2017 року.

Щодо зменшення відсоткового значення основного розміру пенсії позивача з 77 % до 70 %, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до підпункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

- особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів (частина друга статті 13 вказаного Закону).

Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до частини другої статті 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Відповідно до Витягу з Автоматизованої системи Розрахунку пенсій по пенсійній справі ФА 144067 (дата розрахунку 01.10.2014 року), при призначенні пенсії (з 22.08.2006 року) основний розмір пенсії складає 77% грошового забезпечення, в той час, як з 01.10.2015 року (розрахунки станом на 01.10.2015 року, 01.12.2017 року), основний розмір пенсії позивача складає 70 % грошового забезпечення.

Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни у частину другу статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких цифри « 80» замінено цифрами « 70».

Оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.10.2019 року у зразковій справі № 240/5401/18, при перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Згідно частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії позивача та зменшення відсотку основного розміру пенсії з 77% на 70% від сум грошового забезпечення на підставі Постанови №103.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції, що міститься в матеріалах справи, від 27.07.2020 року №0.0., позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 757,60 грн. що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку призначеної пенсії з 01.01.2017 року на підставі довідки від 09.02.2017 року №118, з 01.01.2018 року на підставі довідки від 14.02.2018 року №88, з 01.03.2018 року на підставі довідки від 10.05.2018 року №207, та з 01.01.2019 року на підставі довідки від 22.04.2019 року №148.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2017 року на підставі довідки від 09.02.2017 року №118, з 01.01.2018 року на підставі довідки від 14.02.2018 року №88, з 01.03.2018 року на підставі довідки від 10.05.2018 року №207, та з 01.01.2019 року на підставі довідки від 22.04.2019 року №148, з урахуванням виплачених сум.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення з 01.10.2015 року основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 77% до 70% грошового забезпечення.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі 77% грошового забезпечення, починаючи з 01.10.2015 року з врахуванням проведених раніше виплат та виходячи з сум перерахованої пенсії згідно пункту 3 резолютивної частини цього рішення суду.

6. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо обмеження розміру максимальним розміром з 01.12.2017 року.

7. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.12.2017 року з врахуванням проведених раніше виплат та виходячи з сум перерахованої пенсії згідно пункту 3 резолютивної частини цього рішення суду.

8. В іншій частині відмовити.

9. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 757, 60 грн. (одна тисяча сімсот п`ятдесят сім тисяч грн. 60 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Повне судове рішення складено 15.07.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна