Справа № 380/12323/21
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року

справа №380/12323/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.02.2021 № Ф-4339-51.

Ухвалою від 02.08.2021 суддя відкрила провадження у справі та призначила справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 26.03.2021 суддя відкрила загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 позов залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 380/12323/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

06.04.2022 справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 25.05.2022 суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою від 08.06.2022 суд задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів; витребував у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5, за період 2017 року, 2018 року, 2019 року, 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач виніс вимогу від 25.02.2021 № ф-4339-51, відповідно до якої нараховано борг (недоїмку) з єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн. Вказує, що з 31.07.2017 по теперішній час позивач працює за основним місцем роботи в ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» на посаді директора, що підтверджується довідкою від 21.07.2021 № 2107-1, наказом про призначення від 31.07.2017 № 31/07/2017. Крім того, з 23.04.2020 по теперішній час позивач працює за сумісництвом в ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» на посаді директора, що підтверджується довідкою від 21.07.2021 № 07-21/1 і наказ про призначення від 23.04.2020 № 2. Тобто за період нарахування недоїмки, який відповідачем навіть не вказано, єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача як за застраховану особу оплачувався його роботодавцями, а тому визначена Законом мета сплати збору ЄСВ досягається за рахунок його сплати саме роботодавцем.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 02.09.2021 (вх. № 63906), у якому зазначає, що ФОП ОСОБА_1 з 11.09.2008 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області (Франківській район м. Львова). Оскільки, згідно з інтегрованими картками платника заборгованість ФОП ОСОБА_1 із сплати єдиного соціального внеску станом на 31.01.2021 становить 37 788,74 грн (сума недоїмки за 2017 р., 2018 р., 2019 р., 2020 р.), Головне управління ДПС у Львівській області внормувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-4339-51 на суму 37 788,74 грн, яку надіслано позивачу. Крім цього, звертає увагу суду, що позивач, стверджуючи, що з 01.01.2017 ЄСВ за неї сплачував роботодавець не надає суду доказів того, що з 01.01.2017 є найманим працівником.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав клопотання від 08.06.2022 (вх. 39610), у якому просить розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.

У судовому засіданні 17.08.2022 суд заслухав вступну промову представника відповідача, дослідив письмові докази та перейшов до письмового провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З 11.09.2008 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області (Франківський район м. Львова) як фізична особа-підприємець.

Відповідно до наказу від 31.07.2017 № 31/07/2017 згідно з рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» (протокол від 30.07.2017 № 30/07/2017) ОСОБА_1 призначено на посаду директора з 31.07.2017 з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Згідно з довідкою від 21.07.2021 № 2107-1 виданою ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД», ОСОБА_1 з 31.07.2017 по теперішній час працює в ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» на посаді директора. ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» як роботодавець нараховує та сплачує за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як за застраховану особу.

Відповідно до наказу від 13.04.2020 № 2 призначено на посаду директора ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» ОСОБА_1 з 23.04.2020.

Згідно з довідкою від 21.07.2021 № 07-21/1 виданою ТОВ «АВІОН СОЛЮШН», ОСОБА_1 з 23.04.2020 по теперішній час працює в ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» на посаді директора. ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» як роботодавець нараховує та сплачує за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як за застраховану особу.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи податкових органів Головне управління ДПС у Львівській області сформувало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.02.2021 № Ф-4339-51 про сплату заборгованості з єдиного внеску станом на 31.01.2021 в розмірі 37788,74 грн.

Не погодившись із винесеною вимогою про сплату боргу (недоїмки) суб`єкта владних повноважень, позивач оскаржив її до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник.

Відповідно до наказу від 31.07.2017 № 31/07/2017 згідно з рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» (протокол від 30.07.2017 № 30/07/2017) ОСОБА_1 призначено на посаду директора з 31.07.2017 з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Згідно з довідкою від 21.07.2021 № 2107-1 виданою ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД», ОСОБА_1 з 31.07.2017 по теперішній час працює в ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» на посаді директора. ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» як роботодавець нараховує та сплачує за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як за застраховану особу.

Відповідно до наказу від 13.04.2020 № 2 призначено на посаду директора ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» ОСОБА_1 з 23.04.2020.

Згідно з довідкою від 21.07.2021 № 07-21/1 виданою ТОВ «АВІОН СОЛЮШН», ОСОБА_1 з 23.04.2020 по теперішній час працює в ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» на посаді директора. ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» як роботодавець нараховує та сплачує за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як за застраховану особу.

Як видно з індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, роботодавцем як страхувальником за позивача як за застраховану особу нараховано та сплачено єдиний внесок, а саме:

- ТОВ «БЕРЛІНГО ЛТД» з серпня по жовтень 2017 року у розмірі 9600,00 грн; з листопада 2018 по грудень 2018 року у розмірі 7600,00 грн, з січня 2019 року по червень 2018 року у розмірі 27315,29 грн;

- ТОВ «АВІОН СОЛЮШН» з травня 2020 року по грудень 2020 року у розмірі 19800,00 грн.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач протягом 2017-2020 рр., який включено у період нарахування єдиного внеску оскарженою вимогою, була найманим працівником, отримувала заробітну плату, з якої щомісячно відраховувались суми єдиного внеску не нижче встановленого законодавством розміру.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється податковим органом незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Згідно з підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Суд зазначає, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Неврахування відповідачем всіх обставин статусу позивача як найманого працівника та відрахування за нього роботодавцем сум єдиного внеску призвело до невірного обчислення податковим органом суми єдиного внеску виставленою вимогою.

Беручи до уваги те, що відповідачем прийнято спірну податкову вимогу, в якій протиправну частину не можна виокремити, ідентифікувати, суд дійшов висновку про скасування спірної податкової вимоги від 25.02.2021 № Ф-4339-51 повністю, оскільки правильність визначеної ним суми основного грошового зобов`язання не доведена відповідачем.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003, ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області від 25.02.2021 № Ф-4339-51 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 37 788,74 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 908,00 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29.08.2022.

Суддя Кедик М.В.