Справа № 280/3839/22
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Справа № 280/3839/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 11.02.2021 за №27 про скасування призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» призначену на підставі заяви від 20.05.2019 та відмову в призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати відповідача здійснити переведення позивача з 01.03.2021 на пенсію державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та здійснити нарахування та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 04.07.2022 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк позивачем надано документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 25.07.2022 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з березня 2021 року, відповідно до рішення відповідача, їй припинена виплата пенсії згідно Закону України «Про державну службу» і на даний час позивач отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що підставою для припинення виплати їй пенсії на умовах Закону України «Про державну службу» послугувало те, що на думку відповідача позивач не має необхідного стажу роботи на посадах віднесених до посад державної служби. Проте, позивач вважає такі доводи відповідача помилковими та вважає, що має право на зарахування до стажу державної служби періодів роботи у апараті органів державної податкової служби з 09.07.1997 по 15.02.2007 та з 03.11.2014 по 12.04.2019 на посадах керівних працівників і спеціалістів, а відповідно і має право на призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу». З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що правовий статус посадових осіб державної податкової служби і проходження державної служби регулювався спеціальним Законом України «Про державну податкову службу в України», згідно із статтею 15 якого та у відповідності до п.343.1 ст.343 Податкового кодексу України посадовим особам державної податкової служби присвоювались спеціальні звання, що не належать до категорії посад державної служби. Відповідач зазначає, що відповідно до ч.2 п.343.2 ст.343 Податкового кодексу України встановлено, що у разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується. Посади усіх інших працівників, які не мали спеціальних звань, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким державним службовцям присвоювались ранги державних службовців відповідно до ст.26 Закону України «Про державну службу». Відповідач зазначає, що період роботи ОСОБА_1 з 09 липня 1997 року по 15 лютого 2007 року та з 03 листопада 2014 року по 12 квітня 2019 року в органах податкової служби не зараховано до стажу державної служби, оскільки позивачу було присвоєно спеціальне звання. Відповідач вказує на те, що оскільки позивач не має достатньої кількості стажу роботи на посадах віднесених до посад державної служби, то відповідно і не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». З урахуванням викладеного у позовній заяві, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.05.2019 ОСОБА_1 за її заявою призначено пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.02.2021 №27 скасовано рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України «Про державну службу» на підставі заяви від 20.05.2019, а також відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу». Крім того, у зазначеному рішенні вирішено виплачувати позивачу пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 5979,61 грн. з 20.05.2019.

В якості підстави для прийняття спірного рішення відповідачем зазначено про те, що оскільки посадовим особам контролюючих органів згідно зі статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад віднесених до категорій посад державної служби, підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України «Про державну службу» відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд зазначає, що 01.05.2016 у повному обсязі набув чинності Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі Закон №889), згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа № 822/524/18).

Приймаючи спірне рішення, відповідач послався саме на те, що позивач не має необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а період з 09 липня 1997 року по 15 лютого 2007 року та з 03 листопада 2014 року по 12 квітня 2019 року в органах податкової служби не зараховано до стажу державної служби, оскільки позивачу було присвоєно спеціальне звання.

Разом з тим, суд вважає такі доводи відповідача помилковими, з огляду на таке.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

По-перше, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення ч.14 ст.37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до яких період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто, зазначене положення Закону №3723-ХІІ прямо передбачало зарахування періодів роботи в органах державної податкової служби до стажу державної служби.

По-друге, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в митних органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно ч.2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Отже, до 01.05.2016 чинним на той час законодавством України будо прямо передбачено, що період роботи в органах державної податкової служби зараховується до сажу державної служби.

Після 01.05.2016 питання проходження служби в органах податкової служби було врегульовано розділом XVIII 1 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 342.1 статті 342 ПК України, посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

Пунктом 342.4 статті 342 ПК України визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно п.342.5 ст.342 ПК України, посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами (п.342.6 ст.342 ПК України).

Тобто, як до набрання чинності Законом №889-VIII так і після, чинне законодавство України передбачало віднесення посадових осіб контролюючих органів до державних службовців.

Посилання відповідача на положення п.343.2 ст.343 ПК України, відповідно до яких у разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується, жодним чином не свідчить про те, що посада яку займає особа не відноситься до посад державної служби, а лише регулює питання виплати додаткового грошового забезпечення, яке виплачується або за спеціальне звання, або за ранг, у разі відсутності спеціального звання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 09 липня 1997 року по 15 лютого 2007 року та з 03 листопада 2014 року по 12 квітня 2019 року в органах податкової служби до стажу державної служби.

Наведений висновок суду додатково підтверджується також роз`ясненнями Міжрегіонального управління національного агентства України з питань державної служби у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 17.11.2021 №330/11-4/02-21 (а.с.42).

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що для повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача є необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача період роботи з 09 липня 1997 року по 15 лютого 2007 року та з 03 листопада 2014 року по 12 квітня 2019 року в органах податкової служби, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати такий період, як період державної служби.

Також, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині дати з якої позивачу необхідно призначити пенсію державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Так, у позовних вимогах позивач просить призначити їй пенсію з 01.03.2021, оскільки з зазначеної дати реалізовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 11.02.2021 за №27, яким скасовано рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Проте, якщо дослідити зміст спірного рішення, то відповідачем скасовано призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» з 20.05.2019, а не з 01.03.2021, та саме з 20.05.2019 наказано виплачувати позивачу пенсію на умовах іншого Закону.

У випадку задоволення позовних вимог з 01.03.2021 може виникнути обставини відповідно до яких на позивача буде покладено додатковий обов`язок відшкодувати різницю у виплаченій пенсії за період з 20.05.2019 по 01.03.2021, оскільки у такому випадку пенсія за вказаний період буде перерахована на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 буде досягнуто шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплачувати їй пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з 20.05.2019, з урахуванням проведених виплат.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.02.2021 за №27.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 09 липня 1997 року по 15 лютого 2007 року та з 03 листопада 2014 року по 12 квітня 2019 року в органах податкової служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 20.05.2019 призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова