Справа № 640/21154/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року м. Київ № 640/21154/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД»

до Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД» (надалі - позивач), адреса: 03039, місто Київ, провулок Руслана Лужевського, будинок 14, корпус 6, офіс 9 до Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (надалі - відповідач), адреса: 73003, місто Херсон, проспект Ушакова, будинок 75, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ПС №000244/21-22-09-03 від 16.12.2020 року про застосування відносно ТОВ «ЛЕРСЕН ЛТД» штрафних санкцій в сумі 20 000,00 гривень.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача в наслідок прийняття суб`єктом владних повноважень неправомірного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД» до Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки податкового органу щодо відсутності на об`єкті АЗС рівнемірів-лічильників та/або їх реєстрації не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства.

Позивач стверджує, що відповідно до Довідки про розпорядника акцизного складу від 08.07.2020 року на акцизному складі № 10145672 TOB «ЛЕРСЕН ЛТД» зареєстровано рівнемір-лічильник № 130334. Однак, в подальшому, а саме 02.10.2020 року було здійснено заміну двох рівнемірів-лічильників, в тому числі і вказаного рівнеміра-лічильника та встановлено рівнемірі-лічильники №137315, №137316, що підтверджується довідкою про розпорядника акцизного складу від 02.10.2020 року.

Таким чином, на момент здійснення фактичної перевірки, яка проводилась в період з 18.11.2020 року по 26.11.2020 року, на АЗС за адресою: Херсонська область, м. Олешки, вул. Гвардійська 124 не використовувався рівнемір-лічильник № 130334.

Позивач наголошує, що відповідність рівнемірів-лічильників вимогам законодавства та їх повірка підтверджується відповідним сертифікатом відповідності про оцінку відповідності, які надавалися при здійсненні фактичної перевірки, але грубо були проігноровані податковими органами, а тому обставини, викладені податковим органом в Акті фактичної перевірки, суперечать вимогам законодавства, не відповідають дійсним обставинам справи та не могли бути використані при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також, позивачем зазначено про порушення відповідачем процедури проведення перевірки, оскільки наказ про проведення перевірки був прийнятий за відсутності підстав для його прийняття, оскільки такий наказ не містить посилань на конкретні норми законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, які надають податковому органу право реалізувати функції, визначені статтею 191 Податкового кодексу України.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що отриманими від позивача документами підтверджено наявність порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу на акцизному складі №1014672 в частині використання рівнеміра-лічильника №130334, у якого відсутні підтвердження повірки та оцінка відповідності, про що зазначено у розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 16.12.2020 №000244/21-22-09-03.

Відповідач зазначає, що згідно основної довідки 1 від 08.07.2020, платник податків ТОВ «Лерсен ЛТД» на акцизному складі №1014672, що розташований за адресою: АЗС, вул. Гвардійська, 124, м. Олешки, Херсонська область, використовує рівнемір-лічильник №130334 з датою встановлення 25.03.2020. В наданих копіях сертифікатів відповідності рівнемірів-лічильників відсутній прилад з серійним номером 130334, тобто сертифікат відповідності на рівнемір-лічильник №130334 відсутній. В коригуючій довідці 1 від 02.10.2020 рівнемір-лічильник №130334 вказаний з типом події №7, що відповідає «технічному обслуговуванню». Таким чином рівнемір-лічильник №130334, згідно поданих довідок 1, не вилучався з резервуару №2/1014672, що спростовує твердження платника податків про заміну рівнеміра-лічильника №130334 на інший.

Також відповідач наголошує, що використання TOB «Лерсен ЛТД» на акцизному складі №1014672 рівнеміра-лічильника №130334 підтверджується витягом з Державного реєстру рівнемірів-лічильників, що формується на підставі даних довідок 1 та який доступний для перегляду на теперішній час.

Стосовно тверджень позивача про відсутність підстав для проведення перевірки відповідач зазначив, що в даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального), оскільки норма підпункту 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 05.11.2018 по справі №803/988/17, від 25.01.2019 по справі №812/1112/16, від 10.04.2020 по справі №815/1978/18.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на підставі наказу від 16.11.2020 року №942 відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД», за наслідком якої складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС від 26.11.2020 року №1199/21-22-09-03/42671567 (далі - акт перевірки).

За результатами перевірки, а також оцінки наданих товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД» документів на запит контролюючого органу, останнім було встановлено порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України на акцизному складі №1014672 в частині використання рівнеміра-лічильника №130334, у якого відсутні підтвердження повірки та оцінка відповідності (абз. 4 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу), про що зазначено у розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 16.12.2020 №000244/21-22-09-03.

На підставі висновків акта перевірки Головне управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі прийняло податкове повідомлення-рішення від №000244/21-22-09-03 від 16.12.2020, яким на підставі абзацу 2 пункту 1281.1 статті 1281 Податкового кодексу України застосувало до позивача штрафні санкції у розмірі 20 000,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД», не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням №000244/21-22-09-03 від 16.12.2020, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Що стосується порядку та підстав проведення фактичної перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 Податкового кодексу України.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені статтею 81 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 81.1 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що фактична перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки надається за умови пред`явлення копії наказу про проведення фактичної перевірки та направлення на проведення такої перевірки.

Наказ від 16.11.2020 року № 942 на підставі якого проведено фактичну перевірку позивача, прийнятий у відповідності до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, який передбачає, шо фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

Функції контролюючих органів чітко визначені в статті 191 Податкового кодексу України, та зокрема визначають здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (пп.191.1.14).

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, основним видом діяльності «ЛЕРСЕН ЛТД» є роздрібна торгівля пальним.

При цьому, наказ Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 16.11.2020 року № 942 про проведення фактичних перевірок відповідає вимогам, що передбачені до його змісту п.п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України та містить всі необхідні реквізити, зокрема, підстави для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України, зокрема пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Крім того, наказ від 16.11.2020 року № 942 Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі містить підпис в.о. начальника та скріплений печаткою контролюючого органу.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що в наказі на перевірку відсутні підстави для її проведення, оскільки зі змісту оскаржуваного наказу можливо ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення перевірки, а саме: здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За таких підстав, суд дійшов до висновку, що наказ від 16.11.2020 року № 942 про проведення фактичних перевірок був прийнятий без порушення визначеної чинним законодавством процедури призначення фактичної перевірки та за наявності передбаченої Податковим кодексом України підстави для її проведення, а саме - контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій відповідно до положень ст. 191 Податкового кодексу України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 820/4766/17, від 10.04.2020 року по справі № 815/1978/18 та від 25.01.2019 по справі № 812/1112/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що стосується суті виявленого контролюючим органом порушення, а саме порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України на акцизному складі № 1014672 в частині використання рівнеміра-лічильника № 130334, у якого відсутні підтвердження повірки та оцінка відповідності (абз. 4 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу), суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних податків належить, зокрема, акцизний податок (статті 8 та 9 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Як вбачається з матеріалів справи, штрафні санкції до позивача застосовані за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України.

Так, згідно пункту 230.1 статті Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Поняття акцизного складу визначено у підпункті 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а саме: акцизний склад - спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно із підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті Податкового кодексу України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті Податкового кодексу України встановлено, що Акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (надалі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідно до пункту 1281.1 статті 1281 Податкового кодексу України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, положеннями підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України покладено на суб`єктів господарювання, які є розпорядниками акцизних складів обов`язок щодо реєстрації усіх розташованих на акцизних складах резервуарів, введених в експлуатацію, вітромірів-лічильників та рівнемірів-лічильників у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

По-друге, забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

По-третє, відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20 000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги наголошує на тому, що відповідно до Довідки про розпорядника акцизного складу від 08.07.2020 року на акцизному складі № 10145672 TOB «ЛЕРСЕН ЛТД» зареєстровано рівнемір-лічильник № 130334, проте, в подальшому, а саме 02.10.2020 року було здійснено заміну двох рівнемірів-лічильників, в тому числі і вказаного рівнеміра-лічильника та встановлено рівнемірі-лічильники № 137315, № 137316, що підтверджується довідкою про розпорядника акцизного складу від 02.10.2020 року, тобто, на момент здійснення фактичної перевірки, яка проводилась в період з 18.11.2020 року по 26.11.2020 року, на АЗС за адресою: Херсонська область, м. Олешки, вул. Гвардійська 124 не використовувався рівнемір-лічильник № 130334, а тому порушення, встановлене відповідачем - відсутнє.

Відповідач в свою чергу наголошує, що згідно довідки від 02.10.2020 рівнемір-лічильник № 130334 вказаний в довідці за типом події 7, що відповідає «технічному обслуговуванню», тобто не вилучався з резервуару № 2/1014672, що спростовує твердження позивача про заміну рівнеміра-лічильна.

Однак, з такими доводами контролюючого органу суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Так, дослідивши довідку про розпорядника акцизного складу від 02.10.2020, судом встановлено, що дійсно рівнемір-лічильник № 130334 вказаний в довідці за типом події 7, проте, враховуючи зміст довідки, тип події 7 відповідає «повірці» рівнеміра-лічильника.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Тобто, процедура повірки є за своєю суттю контролем відповідності засобу вимірювальної техніки встановленим вимогам, в тому числі вимогам щодо точності, і, фактично, підтверджує придатність засобів вимірювальної техніки до застосування в сфері законодавчо регульованої метрології.

Комплекси технічних засобів обліку нафтопродуктів у резервуарах підлягають періодичним повіркам. Повірка може виконуватись в лабораторії або на місці експлуатації комплексу з попереднім демонтажем комплексу з резервуару.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до довідки від 02.10.2020 рівнемір-лічильник № 130334 перебував на повірці, зазначені обставини виключають наявність вказаного рівнеміра-лічильника в резервуарі № 2/1014672, як про це зазначає відповідач, оскільки технічно повірка може бути виконана лише в разі демонтажу комплексу з резервуару, що відповідачем під час розгляду справи не спростовано.

Щодо посилань відповідача на витяг з Державного реєстру рівнемірів-лічильників, що формується на підставі довідок 1, суд зазначає, що відповідачем зазначений витяг суду не надано, а доступ до такого реєстру на момент прийняття рішення у справі відсутній, відтак, надати оцінку вказаним доводам відповідача суд не має можливості, при цьому, суд наголошує, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

За таких обставин, суд вважає, що у відповідача не було достатніх, обґрунтованих та законних підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення форми ПС № 000244/21-22-09-03 від 16.12.2020 року, оскільки під час судового розгляду справи висновки контролюючого органу щодо відпуску позивачем пального з використанням рівнеміра-лічильника у якого були відсутні підтвердження повірки та оцінки відповідності не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми ПС № 000244/21-22-09-03 від 16.12.2020 року прийнято не обґрунтовано, не на підставі наданих відповідачеві повноважень, а отже в супереч статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 23.07.2021 № 47446, позивачем під час звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн., відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2 270, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись вимогами статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ПС № 000244/21-22-09-03 від 16.12.2020 року про застосування відносно товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД» штрафних санкцій в сумі 20 000,00 гривень.

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕРСЕН ЛТД» (адреса: 03039, місто Київ, провулок Руслана Лужевського, будинок 14, корпус 6, офіс 9, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (адреса: 73003, місто Херсон, проспект Ушакова, будинок 75, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова