Справа № 640/34802/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року м. Київ № 640/34802/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - повивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:

1. Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві, щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , а саме у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність з 01 квітня 2019 року.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 8, ) перерахувати та виплачувати пенсію з 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), без обмеження її максимальним розміром (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) на підставі довідок Державної фіскальної служби України від 18 грудня 2020 року №158, №158-1 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року з розрахунку - 88% відповідного грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії максимальним розміром. Зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Таким чином позивач зазначає, що після прийняття Рішення Конституційним Судом України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, є неправомірним, а також такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі №640/34802/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

На адресу суду 29 грудня 2021 року, на виконання ухвали суду від 01 грудня 2021 року, ГУ ПФУ у м. Києві направило копію пенсійної справи позивача.

Станом на момент прийняття рішення у справі, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, та не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 07.08.2010 р.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року №640/3284/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , на підставі довідок від 18.12.2020 №158, №158-1, виданих Державною фіскальною службою України, з розрахунку - 88% відповідного грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року - апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року залишено без змін.

В позові також була заявлена вимога провести перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01 квітня 2019 року на підставі довідок Державної фіскальної служби України №158, №158-1 від 18.12.2020 року, але суд відмовив в цьому - посилаючись, що це передчасна вимога.

15 вересня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо виконання рішення суду та проведення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

У відповідь на звернення відповідач в листі від 12 жовтня 2021 року №2600-0310-8/162709 повідомив позивачу, що відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ) максимальний розмір пенсії з 01 січня 2018 року (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач також зазначив, що починаючи з 01 квітня 2019 року з урахуванням статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" сума пенсії позивача до виплати становить 14 970,00 грн., з 01 липня 2019 року - 15 640,00 грн., з 01 грудня 2019 року - 16 380,00 грн., з 01 липня 2020 року - 17 120,00 грн., 01 грудня 2020 року - 17 690,00 грн.

Після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача з 01 листопада 2021 року становить 18 540,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю дій відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі також - Закон № 2262-ХІІ).

Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" встановлено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 12 цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з яких було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим же Законом викладено в новій редакції частину п`яту статі 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою встановлено максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01 січня 2016 року (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 06 грудня 2016 №1774-VIII), доповнено частину п`яту статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" наступним положенням: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень".

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

У подальшому до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" вносилися зміни і доповнення, з урахуванням яких частина п`ята вважається частиною сьомою.

Разом з тим, пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7- рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно пункту 2 резолютивної частини цього рішення положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення законодавства, якими був обмежений максимальний розмір пенсії. Внесення в подальшому змін до Закону шляхом зазначення іншого часового періоду, протягом якого діють обмеження максимального розміру пенсії, за аналогією є неконституційними, оскільки вирішальне значення має не період дії обмеження, а сам факт обмеження прав особи на отримання пенсії у відповідному розмірі.

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дає змогу дійти висновку, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни є нереалізованими.

Отже, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №753/12169/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17 та від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17.

Таким чином, позивач має право на перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Позивачем у позовній зазначено, що згідно довідок про грошове забезпечення від 18.12.2020 року №158 та 158-1, сума грошового забезпечення для обчислення пенсії становить 29 191,20 грн. Основний розмір пенсії, виходячи з 88% сум грошового забезпечення, складає 25 688,26 грн. Також виплата на непрацездатну дитину віком до 18 років ст.16 П «А» в розміри 927,00 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) - 26 615,26 грн.

ГУ ПФУ в м. Києві листом від 12 жовтня 2021 року №2600-0310-8/162709 повідомив позивача, що починаючи з 01 квітня 2019 року з урахуванням статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" сума пенсії позивача до виплати становить 14 970,00 грн., з 01 липня 2019 року - 15 640,00 грн., з 01 грудня 2019 року - 16 380,00 грн., з 01 липня 2020 року - 17 120,00 грн., 01 грудня 2020 року - 17 690,00 грн.

Після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача з 01 листопада 2021 року становить 18 540,00 грн.

Отже, відповідач протиправно обмежив розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Тобто, перерахунок пенсії позивача на підставі довідок про грошове забезпечення від 18.12.2020 року №158 та 158-1 без обмеження максимальним розміром здійснено не було, чим порушено права позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне, з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити з 01 квітня 2019 року пенсію позивачу відповідно до довідок про грошове забезпечення від 18.12.2020 року №158 та 158-1 без обмеження пенсії максимальним розміром.

В даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити з 01 квітня 2019 року пенсію позивачу без обмежень її максимального розміру є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Щодо позовної вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов`язком. В даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю, а тому відмовляє в цій частині позовних вимог.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи платіжного доручення від 15 вересня 2021 року позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 908,00 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України м.Києві, щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , а саме у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність з 01 квітня 2019 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 8, ) перерахувати та виплачувати пенсію з 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), без обмеження її максимальним розміром (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) на підставі довідок Державної фіскальної служби України від 18 грудня 2020 року №158, №158-1 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року з розрахунку - 88% відповідного грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.В. Аблов