Справа № 440/10612/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2022-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/10612/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Лукаш А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мартиненко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

10 вересня 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.06.2021 № та вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області від 13.07.2021 №10287-13.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2020 позивач набув статусу пенсіонера за віком, а тому згідно статей 2, 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати за себе ЄСВ, а положення статті 25 Закону стосовно винесення вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску на нього не поширюються. Також позивач стверджував, що недоїмка може бути визначена лише за результатами документальної перевірки, однак така не проводилась. Крім того, позивач наголошував, що у відповідності до пунктів 9-10, 9-11, 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону позивач звільнений від нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а несплачені станом на 01.12.2020 суми недоїмки, нараховані позивачу за період з 01.01.2017 до 01.12.2020, а також штрафи і пеня, нараховані на ці суми недоїмки, підлягають списанню включно до дати подання заяви про її списання.

Крім того, позивач звертав увагу на те, що факт сплати ним єдиного соціального внеску за період з 01.01.2018 до 15.03.2020 підтверджується платіжними дорученнями № 5 від 01.09.2018, № 7 від 04.01.2019, № 14 від 03.05.2019, № 18 від 24.12.2019, № 27 від 15.03.2020, при цьому із спірних рішення та вимоги неможливо встановити, чи враховано відповідачем відповідні фінансові документи.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У поданому до суду відзиві на позовну заяву /а.с. 33 35/ представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на правомірність рішення від 03.06.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 13.07.2021 №10287-13. Зазначав, що відповідно до відомостей ГУ ДПС у Полтавській області за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 4 156, 24 грн, рішенням від 03.06.2021 № до позивача застосовано штраф у розмірі 4 773,75 грн та пеню в сумі 3683,4 грн за період з 10.02.2018 до 18.03.2018, і враховуючи те, що штрафні санкції не були сплачені протягом 10 днів з дня отримання рішення, ГУ ДПС у Полтавській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.07.2021 № Ф-10287-13 про сплату боргу з єдиного внеску в сумі 12 613,39 грн (у тому числі, недоїмка 4156,26 грн, штраф 4773,75 грн, пеня 3683,4 грн).

Відповідачем також звернуто увагу на те, що частина 4 статті 4 Закону № 2464 не передбачає наявності пільг у пенсіонерів або осіб з інвалідністю у вигляді звільнення від сплати єдиного внеску при провадженні незалежної професійної діяльності, зокрема, у сфері права.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 23/.

24.09.2021 судом отримано заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з клопотанням про заміну відповідача /а.с. 26 27/.

Ухвалою суду від 28.09.2021 /а.с. 29 30/ клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про заміну відповідача задоволено, допущено заміну відповідача Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ВП 44057192), заперечення представника Головного управління ДПС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

11.10.2021 до суду надійшла від позивача відповідь на відзив /а.с. 56/, в якій висловлено незгоду із доводами відповідача у відзиві стосовно того, що позивач є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, оскільки позивач має статус суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи та не реєструвався як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Інші доводи у відповіді на відзив аналогічні тим, які зазначені у позовній заяві.

25.10.2021 судом отримано заперечення на відповідь на відзив /а.с. 58 60/, в яких представник відповідача наполягав на обґрунтованості власної правової позиції.

Згідно з ухвалою від 29.12.2021 /а.с. 67/ суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання у справі.

Протокольною ухвалою суду від 06.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 117 118/.

В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, представник відповідача проти позову заперечувала.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець 11.07.2003, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 411326 /а.с. 6/ та перебуває на обліку як фізична особа-підприємець у Головному управлінні ДПС у Полтавській області, що підтверджується витягом з інформаційної системи ДПС України /а.с. 36/.

З 10.07.2020 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, про що зазначено у листі Пенсійного фонду України від 18.03.2021 № 8305-5534/М-03/8-2800/21 /а.с. 91/ та на підтвердження чого позивачеві видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 /а.с. 5, зворотній бік/.

03.06.2021 Головним управлінням ДПС у Полтавській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску /а.с. 10/, згідно з яким застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 4773,75 грн та нараховано пеню у розмірі 3683,40 грн. Із розрахунку штрафної санкції /а.с. 10, зворотній бік/ слідує, що штрафні санкції та пеню нараховано за період з 10.02.2018 по 18.03.2020.

Вказане рішення надіслано позивачеві поштою та отримано ним 07.06.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 46/.

Позивач подав скаргу на це рішення /а.с. 11 12/ до Головного управління ДПС у Полтавській області, яке листом від 23.06.2021 № 23122/6/16-31-20-08 роз`яснило необхідність звернення до ДПС України /а.с. 13/.

02.07.2021 позивачем надіслано до ДПС України скаргу на рішення № від 03.06.2021 засобами поштового зв`язку /а.с. 14 15/. Рішенням ДПС України від 21.07.2021 № 16675/6/99-00-06-02-01-06 /а.с. 128 129/ скаргу позивача залишено без розгляду.

13.07.2021 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-10287-13 /а.с. 16/, якою повідомлено, що станом на 30.06.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, яку необхідно сплатити, складає 12 613,39 грн, у тому числі недоїмка 4 156,24 грн, штрафи 4773,75 грн, пеня 3683,40 грн.

Зазначену вимогу надіслано позивачу засобами поштового зв`язку та отримано ним 23.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 47, зворотній бік/.

За наслідками розгляду скарги позивача на вимогу /а.с. 17 18/ рішенням ДПС України від 18.08.2021 № 18910/6/99-00-06-02-01-06 вимогу про сплату боргу № Ф-10287-13 від 13.07.2021 залишено без змін, а скаргу без задоволення /а.с. 19 20/.

Вважаючи рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.06.2021 № та вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 13.07.2021 №10287-13 протиправними, позивач звернувся до суду із позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

За змістом пунктів 2, 3, 5, 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску вінесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VІ (у редакції з урахуванням змін, внесених Законом № 592-IX від 13.05.2020) особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI у редакції, чинній до 01.01.2018, було передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, чинній з 01.01.2018, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Частиною 4 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Частинами 10, 13 статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.

Згідно з пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки (частина 15 статті 25 Закону № 2464-VI).

Застосування окремих про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами регламентовано Інструкцією страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Підпунктом 2 пункту 2 розділу VIІ Інструкції № 449 передбачено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених пунктами 1, 4, 5, 15 та 16 частини першої статті 4 Закону, податкові органи застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).

Для платників, зазначених у пунктах 1 та 16 частини першої статті 4 Закону, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у пунктах 4-5-1 частини першої статті 4 Закону,- календарний квартал.

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу VIІ Інструкції № 449 факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені в підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа податкового органу оформлює актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

На суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 (справа №440/2149/19), від 23.01.2020 (справа №480/4656/18).

Статтею 9 Закону № 2464-VI встановлено порядок сплати єдиного внеску, який для фізичних осіб-підприємців з 01.01.2018 року передбачає обов`язок сплати єдиного внеску, нарахованого за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. До 01.01.2018 фізичні особи-підприємці зобов`язані були сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI є підставою для застосування податковим органом штрафу та нарахування пені.

Надаючи правову оцінку рішенню Головного управління ДПС у Полтавській області № від 03.06.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 4773,75 грн та нараховано пеню у розмірі 3683,40 грн, суд виходить з такого.

Зміст рішення свідчить, що його прийнято на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за формою згідно з додатком № 12 до Інструкції № 449.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що будь-яка документальна перевірка позивача з приводу правильності нарахування та сплати єдиного внеску податковим органом не проводилася, натомість рішення прийнято на підставі відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи.

Суд бере до уваги, що прийняття податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції із розрахунком відповідної фінансової санкції на підставі даних ІТС, без складання будь-якого акту, передбачене приписами підпункту 2 пункту 2, пунктами 4, 5 розділу VIІ Інструкції № 449, та не суперечить положенням статті 25 Закону № 2464-VI. За наведених обставин суд відхиляє доводи позивача про необхідність проведення перевірки для прийняття відповідного рішення.

Стосовно розрахунку застосованого штрафу та пені, суд враховує, що із розрахунку штрафної санкції до рішення № від 03.06.2021 /а.с. 10, зворотній бік/, відомостей інтегрованої картки щодо сплати єдиного внеску ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем /а.с. 37 42/, додаткових пояснень ГУ ДПС у Полтавській області від 04.08.2022 /а.с. 141 145/ слідує, що штрафні санкції та пеню нараховано за період з 10.02.2018 по 18.03.2020 у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску.

Матеріалами справи підтверджено, що під час розрахунку суми штрафу і пені податковим органом враховано платіжні доручення щодо сплати позивачем єдиного внеску, які відображені в інтегрованій картці позивача:

1) № 5 від 01.09.2018, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 7371,54 грн (проведено банком 03.09.2018) /а.с. 7/;

2) № 7 від 04.01.2019, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 8234,60 грн (проведено банком 08.01.2019) /а.с. 7, зворот/;

3) № 14 від 03.05.2019, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 5508,36 грн (проведено банком 06.05.2019) /а.с. 8/; ,

4) № 27 від 18.03.2020, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 5508,36 грн (проведено банком 18.03.2020) /а.с. 9/.

При цьому в ході розгляду справи встановлено, що платіжне доручення № 18 від 24.12.2019 (проведено банком 26.12.2019), згідно з яким позивачем здійснено сплату єдиного внеску з призначенням платежу «погашення заборгованості з ЄСВ за 2019 рік» /а.с. 8, зворот/ не враховано ГУ ДПС у Полтавській області під час розрахунку штрафу та пені, оскільки рахунок, на який сплачено єдиний внесок, № UA1021601, призначений для єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності, у зв`язку з чим в інтегрованій картці позивача по відповідному виду єдиного внеску рахується переплата у сумі 2754,18 грн, натомість станом на 24.12.2019 для сплати єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, діяв рахунок № НОМЕР_2 , що зазначено у додаткових поясненнях відповідача /а.с. 135 136/. Із заявою про перерахування помилково сплачених коштів на інший рахунок або повернення коштів позивач до податкового органу не звертався, що ним не заперечується.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній станом на 24.12.2019) для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464-VI у тій же редакції передбачено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно з частиною 13 статті 9 Закону № 2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6 (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів № 417 від 23.07.2021) та Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 липня 2021 року № 417, повернення здійснюється на підставі заяви Платника про повернення коштів (п. 6).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач, сплативши згідно з платіжним дорученням № 18 від 24.12.2019 єдиний соціальний внесок на рахунок, призначений не для фізичних осіб-підприємців, а для роботодавців, які нараховують внесок на суми заробітної плати та інших виплат, не звернувся із заявою про повернення коштів або перерахування на правильний рахунок, відповідач не мав правових підстав для зарахування коштів в рахунок єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у зв`язку з чим в інтегрованій картці позивача по відповідному виду єдиного внеску рахується переплата у сумі 2754,18 грн, яка могла бути врахована у разі виникнення у позивача зобов`язання зі сплати єдиного внеску як роботодавця.

За наведених обставин суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем неправомірно проігноровано сплачену суму єдиного внеску згідно з платіжним дорученням № 18 від 24.12.2019.

Таким чином суд констатує, що відповідачем враховано усі суми єдиного внеску, сплачені позивачем на рахунки, призначені для зарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців.

Відомості інтегрованої картки щодо сплати єдиного внеску ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем /а.с. 37 42/ підтверджують, що єдиний внесок сплачувався позивачем із порушенням строків, встановлених статтею 9 Закону № 2464-VI.

Так, станом на граничну дату сплати єдиного соціального внеску за 2017 рік (09.02.2018) у сумі 8448 грн за позивачем рахувалася переплата у розмірі 213,4 грн, яка була зарахована у погашення суми єдиного внеску за 2017 рік, у зв`язку з чим заборгованість з єдиного внеску склала 8234,6 грн, яка була частково погашена у сумі 7371,54 грн 03.09.2018 згідно з платіжним дорученням № 5 від 01.09.2018 та частково у сумі 863,08 грн (8234,6 7371,54) 03.01.2019 згідно з платіжним дорученням № 6 від 29.12.2018.

За рахунок решти суми, сплаченої 03.01.2019 - 1594,1 грн (2457,18 863,08), погашено частково заборгованість зі сплати єдиного внеску за 1 квартал 2018 року з граничним терміном сплати 19.04.2018, яка складала 2457,18 грн.

У зв`язку із сплатою позивачем 08.01.2019 єдиного внеску на суму 8234,6 грн згідно з платіжним дорученням № 7 від 04.01.2019 погашено повністю заборгованість за 1 квартал 2018 року (863,06 грн), а також заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2 квартал з граничним строком сплати 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн, заборгованість зі сплати єдиного внеску за 3 квартал 2018 року з граничним строком сплати 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн. При цьому станом на 08.01.2019 виникла переплата у сумі 2754,18 грн, яка була надалі зарахована у рахунок сплати єдиного внеску за 4 квартал 2018 року.

Недоїмку зі сплати єдиного внеску за 1 квартал 2019 року з граничним строком сплати 19.04.2019 у сумі 2754,18 грн позивачем погашено 06.05.2019 у зв`язку із сплатою єдиного внеску у сумі 5508,36 грн згідно з платіжним дорученням №14 від 03.05.2019. На суму 2754,18 грн виникла переплата з єдиного внеску, яка зарахована у рахунок зменшення зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2 квартал 2019 року.

Єдиний внесок за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн з граничним строком сплати 19.10.2019, за 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн з граничним строком сплати 19.01.2020 позивачем сплачено лише 18.03.2020 згідно з платіжним дорученням № 27 від 18.03.2020 на суму 5508,36 грн.

Таким чином, з наведеного слідує, що позивачем несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок за 2017 рік, 1, 2, 3 квартали 2018 року, 1, 3, 4 квартали 2019 року, у зв`язку з чим у відповідача виникли правові підстави для застосування штрафних санкцій у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум згідно з частиною 11 статті 25 Закону № 2464-VI та нарахування пені з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Водночас суд враховує, що пунктом 9-11 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI передбачено, що тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19): зокрема, несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.

Із розрахунку штрафної санкції до рішення № від 03.06.2021 /а.с. 10, зворотній бік/ вбачається, що ГУ ДПС у Полтавській області застосовано до позивача штраф за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за 3 та 4 квартали 2019 року у сумі 20 % своєчасно не сплачених сум у загальному розмірі 1101,68 грн (550,84 грн (2754,2 х 20 %) + 550,84 грн (2754,2 х 20 %), проте фактично порушення у вигляді несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) сум єдиного внеску за 3 та 4 квартали 2019 року вчинено позивачем 18.03.2020, коли сплачено єдиний внесок на суму 5508,36 грн згідно з платіжним дорученням № 27 від 18.03.2020.

Беручи до уваги приписи пункту 9-11 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, а також зважаючи на те, що вказане порушення допущено позивачем у період з 1 березня 2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), застосування штрафних санкцій за відповідне порушення є безпідставним.

Крім того, суд враховує, із розрахунку штрафної санкції до рішення № від 03.06.2021 слідує, що податковим органом нараховано пеню за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 включно, що суперечить вимогам пункту 9-11 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.

Так, відповідно до розрахунку штрафної санкції, з урахуванням додаткових пояснень відповідача /а.с. 141 145/ судом встановлено, що за період з 21.01.2020 по 18.03.2020 ГУ ДПС у Полтавській області нараховано пеню у сумі 159,74 грн (2754,2 грн х 58 днів х 0,1 %), за період з 22.10.2019 по 18.03.2020 410,37 грн (2754,2 грн х149днів х 0,1 %).

Зважаючи на те, що нарахування пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 (18 днів) є неправомірним, суд приходить до висновку, що загальний розмір пені, безпідставно визначеної відповідачем, складає 99,14 грн (2754,2 х 18 х 0,1 % (за період з 21.01.2020 по 18.03.2020) + 2754, 2 х18 х 0,1 % (за період з 22.10.2019 по 18.03.2020).

В іншій частині розрахунок штрафної санкції та пені здійснено ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до вимог Закону 2464-VI та Інструкції № 449, з урахуванням відомостей інтегрованої картки позивача. При цьому суд відхиляє доводи позивача про розбіжності детального розрахунку штрафних санкцій та пені, наведеному у відзиві та додаткових поясненнях відповідача, оскільки в ході розгляду справи представником відповідача визнано наявність технічних помилок у ряді поданих ним документів, які виправлено у додаткових поясненнях від 04.08.2022 /а.с. 141 145/, які беруться судом до уваги.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № від 03.06.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 4773,75 грн та нараховано пеню у розмірі 3683,40 грн, не ґрунтується на вимогах законодавства в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1101,68 грн та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн, тому в цій частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

В іншій частині рішення № від 03.06.2021 є правомірним, прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб , які передбачені законодавством, обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мали значення для його прийняття, а тому позовні вимоги про скасування рішення у цій частині задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку вимозі Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу № Ф-10287-13 від 13.07.2021 /а.с. 16/, якою повідомлено, що станом на 30.06.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, яку необхідно сплатити, складає 12 613,39 грн, у тому числі недоїмка 4 156,24 грн, штрафи 4773,75 грн, пеня 3683,40 грн, суд виходить з такого.

Із відомостей інтегрованої картки щодо сплати єдиного внеску ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем /а.с. 37 42/, додаткових пояснень відповідача /а.с. 141 145/, вбачається, що зазначена у вимозі недоїмка у сумі 4 156,24 грн включає недоїмку:

- за 1 квартал 2020 року (січень, лютий 2020 року) у сумі 2078,12 грн (4723 грн (сума мінімальної заробітної плати) х 22 % х2);

- за 2 квартал 2020 року (червень 2020 року) у сумі 1039,06 грн;

- за 3 квартал 2020 року (липень 2020 року) у сумі 1039,06 грн.

При цьому податковим органом враховано положення пункту 9-10 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, згідно з якими тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. Отже, єдиний внесок фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за березень, квітень, травень 2020 року не нараховувався.

Заборгованість зі сплати єдиного внеску за 1 3 квартали 2020 року у сумі 4156,24 грн позивачем станом на 30.06.2021 не погашено, що підтверджується відомостями інтегрованої картки позивача.

Водночас суд враховує, що з 10.07.2020 позивач набув статусу пенсіонера за віком, тому зважаючи на положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI, з 10.07.2020 звільнений від сплати за себе єдиного внеску як фізична особа-підприємець.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що частина 4 статті 4 Закону № 2464 не передбачає наявності пільг у пенсіонерів або осіб з інвалідністю у вигляді звільнення від сплати єдиного внеску при провадженні незалежної професійної діяльності, зокрема, у сфері права.

Суд наголошує, що частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VІ (у редакції з урахуванням змін, внесених Законом № 592-IX від 13.05.2020) визначено, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, як фізичні особи-підприємці (пункт 4 частини 1 статті 4), так і особи, які провадять незалежну професійну діяльність (пункт 5 частини 1 статті 4), звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком.

За наведених обставин, суд вважає, що нарахування позивачеві недоїмки із єдиного внеску за липень 2020 року у сумі 1039,06 грн, з огляду на відсутність доказів добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є необгрунтованим.

При цьому виставлення позивачеві недоїмки з єдиного внеску за січень, лютий, червень 2020 року у сумі 3117,18 грн (1039,06 х3) у вимозі Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу № Ф-10287-13 від 13.07.2021 ґрунтується на приписах законодавства.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про безпідставність застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1101,68 грн та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн, зазначення відповідних сум штрафу і пені у вимозі є необгрунтованим.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що вимога Головного управління ДПС у Полтавській області від 13 липня 2021 року № Ф-10287-13 в частині недоїмки у сумі 1039,06 грн, штрафу у розмірі 1101,68 грн та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позовні вимоги у відповідній частині задоволенню. В іншій частині вимога є правомірною, а тому позовні вимоги про визнання її протиправною і скасуванню у цій частині задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що з 10.07.2020 , дати, з якої позивач набув статусу пенсіонера за віком, та звільнений від сплати за себе ЄСВ, положення статті 25 Закону стосовно винесення вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску на нього не поширюються.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 25 Закону № 2464-VІ положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Враховуючи те, що недоїмка позивача, виставлена у вимозі, виникла, зокрема, за період січень, лютий, червень 2020 року, коли позивач був зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, тобто до набуття ним статусу пенсіонера за віком, положення статті 25 поширюються і на позивача.

Також є необґрунтованими твердження позивача, що недоїмка може бути визначена лише за результатами документальної перевірки, однак така не проводилась.

Суд зазначає, що положеннями законодавства не передбачено обов`язкової та єдиної умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту. Пунктом 3 розділу VІ Інструкції №449 передбачено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Правова позиція, що проведення перевірки не є обов`язковою та єдиною умовою для формування вимоги, викладена Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16, від 10 грудня 2019 року у справі №826/25425/15, від 03 грудня 2020 року у справі № 440/1256/19.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що він звільнений від нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску у відповідності до пунктів 9-10, 9-11, 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Оцінку застосування до позивача положень пунктів 9-10, 9-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону 2464-VІ в частині звільнення позивача від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року, а також порядку застосування штрафних санкцій та пені з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), судом надано вище та враховано під час розгляду правомірності спірних рішень.

При цьому суд акцентує увагу, що пункт 9-10.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону 2464-VІ, який встановлює, що тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року за себе, на позивача не поширюються, оскільки останній не є фізичною особою - підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування і належить до першої групи платників єдиного податку.

Стосовно доводів позивача про обов`язок відповідача списати недоїмку у відповідності до пункту 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону 2464-VІ, суд враховує, що вказаним пунктом передбачено, що підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Отже, пунктом 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ встановлено ряд умов для списання недоїмки з єдиного внеску. Беручи до уваги те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності таких умов щодо нього, зокрема, подання заяви державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, суд вважає безпідставними посилання позивача на застосування відносно нього пункту 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що фізичною особою- підприємцем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви у розмірі 952,00 грн /а.с. 21/, при цьому ставка судового збору за подання позову складає 908 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (2270 х0,4). Отже, позивачем внесено судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, на 44 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2239,88 грн із загальної суми позовних вимог 12613,39 грн), у сумі 161,24 грн

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправними та скасування рішення, вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.06.2021 № в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1101,68 грн (одна тисяча сто одна гривня шістдесят вісім копійок) та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн (дев`яносто дев`ять гривень чотирнадцять копійок).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 13 липня 2021 року № Ф-10287-13 в частині недоїмки у сумі 1039,06 (одна тисяча тридцять дев`ять гривень шість копійок), штрафу у розмірі 1101,68 грн (одна тисяча сто одна гривня шістдесят вісім копійок) та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн (дев`яносто дев`ять гривень чотирнадцять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 161,24 грн (сто шістдесят одна гривня двадцять чотири копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 серпня 2022 року.

Головуючий суддя М.В. Довгопол