Справа № 580/10383/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.09.2017 року №53898846 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 91868,01 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що об`єктивно не міг дізнатися про наявність, як спірної постанови від 29.09.2017 № 53898846 про стягнення виконавчого збору у сумі 91686,01 грн. так і про інші об`єктивні підстави які могли свідчити про наявність у позивача зобов`язань щодо сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні № 53898846, зокрема: при відкритті виконавчого провадження № 53898846, в силу приписів п. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", питання про стягнення виконавчого збору не вирішувалось та не зазначалось; при наданні відповіді № 2903 від 21.03.2019 року Звенигородським міжрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області не зазначалось про стягнення та/або наявність заборгованості щодо виконавчого збору у сумі 91 868,01грн. чи іншої суми; за наслідками винесення постанови 15.03.2019 про повернення виконавчого листа стягувачу з підстав п. 1. ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" Звенигородським міжрайонним відділом ДВС ГУУЮ у Черкаській області не виносилась постанова про стягнення виконавчого збору у відповідності до ч. 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження"; враховуючи, що у період примусового виконання (11.05.2017 року - 18.02.2018 року) виконавчого листа №694/718/16-ц від 09.02.2017 виконавчий збір стягувався у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, а при здійсненні примусового виконання фактично на користь стягувана 12 374,06 грн. заборгованості - про стягнення виконавчого збору у сумі 91868,01 грн. ОСОБА_1 не міг навіть припустити.

Ухвалою судді від 07 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду. В обґрунтування залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до суду з адміністративними позовами 19.12.2019 та 10.12.2020 про скасування постанови від 23.09.2019 № 60136346 про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 91 868,01 грн., позивач знав, що наведений виконавчий збір з нього стягується. Твердження позивача, що про існування оскарженої постанови від 29.09.2017 він дізнався 22.11.2021 після ознайомлення за місцем роботи, не відповідає дійсності та спростовується вищенаведеними фактичними обставинами звернення позивача за судовим захистом 19.12.2019 та 10.12.2020.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах 10 днів, оскільки про наявність постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.09.2017 року №53898846 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 91868,01 грн, позивачу стало відомо 22.11.2021 року, після ознайомлення за місцем роботи з постановою державного виконавця від 17.11.2021 року ВП №60136346.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1, 2 статті 287 КАС України унормовано, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

В силу положень ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що державним виконавцем винесено постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.09.2017 року №53898846 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 91868,01 грн (стор. 86 том І).

В матеріалах виконавчої справи міститься супровідний лист про направлення сторонам постанови від 29.09.2017 року №53898846 (стор. 87 том І), проте в матеріалах виконавчої справи відсутні докази вручення або направлення позивачу дану постанову.

Колегія суддів звертає увагу, що даних про постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.09.2017 року №53898846 в Автоматизованій системи виконавчого провадження - відсутня (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors).

Крім того, в матеріалах справи міститься постанова Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.09.2017 року №53898846 про стягнення з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 150,00 грн (стор. 70 том І).

В Автоматизованій системи виконавчого провадження міститься інформація про закінчення виконавчого провадження АСВП: 53898846 (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивачем на адресу відповідача було надіслано заяви від 01.10.2018 року, від 20.02.2019 року (повторна) про надання інформації щодо проведення фактичного стягнення з позивача коштів при здійсненні примусового виконання виконавчого листа Звенигородського районного суду Черкаської області №694/931/14-ц від 16.06.2017 року із зазначенням загальної суми, суми фактичного перерахування коштів Стягувача та суми виконавчого збору.

Листом від 21.03.2019 року №2903 Звенигородським міжрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Черкаській області повідомлено позивача наступне: «За період з 11.05.2017 року 15.03.2019 рік згідно виконавчого документа було проведено наступні стягнення коштів, а саме: - 12374,06 грн заборгованість на користь стягувача; - 310,22 грн виконавчий збір на користь держави; - 99,00 грн витрати виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у вищезазначеному листі зазначено про стягнення 310,22 грн та 99,00 грн витрат по виконавчому провадження, в то й час, як в постанові від 07.09.2017 року №53898846 зазначено про стягнення з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 150,00 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що станом на 21.03.2019 рік відповідач при наданні відповіді № 2903 від 21.03.2019 року позивачу не зазначав про стягнення та/або наявність заборгованості щодо виконавчого збору в сумі 91868,01грн. чи іншої суми.

Проте, державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області винесено постанову від 23.09.2019 року №60136346 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 91868,01 грн при примусовому виконанні постанови №694/718/16-ц від 09.02.2017 року, дана постанова вручена позивачу під розписку 11.10.2019 року (стор. 120 том І).

Так, в матеріалах справи міститься постанова Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.11.2021 року №60136346 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 91868,01 грн на підставі постанови від 29.09.2017 року №53898846 (стор. 20 том І).

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявні три постанови (від 29.09.2017 року ВП №53898846, від 23.09.2019 року ВП №60136346 та від 17.11.2021 року ВП №60136346) про стягнення з позивача на користь виконавчої служби виконавчого збору в розмірі 91868,01 грн, у всіх трьох постановах зазначено одну й ту ж суму, що говорить про намагання суб`єкта владних повноважень стягнути з позивача виконавчий збір в троєкратному розмірі, що залишилося по за увагою суду першої інстанції.

Виносячи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції зазначав наступне: «В контексті наведеного, суд акцентує увагу, що звертаючись до суду з адміністративними позовами 19.12.2019 та 10.12.2020 про скасування постанови від 23.09.2019 № 60136346 про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 91 868,01 грн., позивач знав, що наведений виконавчий збір з нього стягується.».

Колегія суддів критично ставиться до вищезазначених тверджень суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач двічі звертався до суду з адміністративними позовами (по справам № 580/4067/19 № 580/5778/20) про скасування постанови від 23.09.2019 року ВП №60136346 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 91 868,01 грн, в якій зазначено на виконання постанови №694/718/16-ц від 09.02.2017 року, проте в даному випадку позивачем оскаржується постанова державного виконавця від 29.09.2017 року по ВП №53898846, яка не була предметом розгляду в даних справах.

З аналізу матеріалів справи колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку судом першої інстанції під час розгляду справи було взято до уваги твердження відповідача про те, що позивачу було відомо про наявність постанови державного виконавця від 23.09.2019 року ВП №60136346, при цьому судом першої інстанції не було досліджено матеріали справи та дані Автоматизованої системи виконавчого провадження, які спростовують твердження відповідача про обізнаність позивача про наявність постанови від 29.09.2017 року по ВП №53898846.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено судом першої інстанції, що позивач звернулася до суду з позовною заявою 01 грудня 2021 року, а про наявність оскаржуваної постанови позивачу стало відомо 22.11.2021 року, після ознайомлення за місцем роботи з постановою державного виконавця від 17.11.2021 року ВП №60136346, в якій і зазначено про наявність постанови від 29.09.2017 року по ВП №53898846.

З аналізу матеріалів справи колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку позивач не допустив зволіканням з поданням позовної заяви, оскільки в матеріалах справи та в Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні дані про наявність даної постанови та доведення її до відома позивача.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку строк на оскарження постанови державного виконавця від 29.09.2017 року по ВП №53898846 підлягає поновленню.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, у зв`язку з порушенням норм права та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 320, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан