Справа № 640/20219/21
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 липня 2022 року м. Київ № 640/20219/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення суду по адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2
доДніпровського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним рішення Дніпровського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки (на паперовому носії), опис якого визначений Додатком до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон". Зобов`язано Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 14-А, ) оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки (на паперовому носії), опис якого визначений Додатком до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

09 червня 2022 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника Центрального міжрегіонального правління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення у адміністративній справі №640/20219/21, яка мотивована тим, що запроваджено на період воєнного стану виконання роботи в дистанційному режимі. При цьому зауважують, що м. Київ та Київська область на даний час є зонами, які постійно піддаються обстрілам та ракетно-бомбовим ударам ворога.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2022 року призначено судовий розгляд заяви про відстрочення виконання судового рішення.

В судове засідання 30.06.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили. У зв`язку із неявкою в судове засідання представників сторін фіксування судового засідання не здійснювалося, а суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ознайомившись із заявою відповідача про відстрочення виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, про що слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2021 року у справі № 640/20219/21 задоволено позов частково.

На підтвердження існування обставин, що, істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, Відповідач вказав на наступні обставини: дистанційний режим роботи (простою) працівників; відсутність бланків паспортів у формі книжечки зразка 1994 року.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановленні відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов`язковості судових рішень поряд із Конституцією України знайшов своє відображення і в Кодексі адміністративного судочинства України, а саме в статті 370 КАС України: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Разом з тим, КАС України передбачає можливість відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення.

Так, частиною першою статті 378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до частини третьої статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини четвертої статті 378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

ступінь вини відповідача у виникненні спору;

щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

КАС України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку право вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

На підтвердження факту існування таких обставин заявник повинен подати суду належні та допустимі докази. Відповідно до статті 70 КАС України доказами є дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зважаючи на це, відстрочення або розстрочення виконання рішення дозволяється у випадках визначених законом та за наявності об`єктивної, однак тимчасової неможливості його виконання.

Отже, при вирішенні питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд задовольняє таку заяву лише у виняткових випадках, які він визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Підставою для цього можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору.

За даних умов, відповідач повинен довести, що ним вчиняються у повній мірі необхідні дії для виконання рішення суду, однак вказане унеможливлюється зовнішніми факторами, які не залежать від волі Відповідача і прямо впливають на діяння.

Натомість, відповідач у своїй заяві про відстрочку виконання рішення обмежується лише констатацією фактів дистанційного режиму роботи (простою) працівників, відсутності бланків паспортів у формі книжечки взірця 1994 року проте не підтверджує жодними належними та допустимими доказами їх вплив на процес виконання рішення суду.

Зокрема, впровадження дистанційного режиму роботи працівників є по-перше внутрішнім особистим рішенням відповідача, а по-друге, таке рішення прийняте лише 24.02.2022, а рішення було проголошене Окружним адміністративним судом міста Києва 08.12.2021.

Водночас, дистанційний режим роботи у розрізі Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" є формою організації праці, коли робота виконується працівником за місцем його проживання чи в іншому місці за його вибором, у тому числі за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, але поза приміщенням роботодавця. Тобто, впровадження дистанційного режиму роботи навпаки свідчить про здійснення діяльності відповідачем.

У постанові від 06.12.2019 у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд зазначив, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду.

Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №819/150/17.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"

24.02.2022 року на підставі Указу Президента України № 68/2022 постановлено утворити військові адміністрації для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, до числа яких входять і Київська міська військова адміністрація та Київська обласна військова адміністрація.

Необхідно відзначити, що ч. 1. ст. 8 Закону унормовано, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану.

З цього слід зробити висновок, що запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану належить виключно до компетенції військового командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення), а не внутрішніми наказами ДМС та/або його Управліннями.

Разом з тим, суд вважає, що особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів не пов`язане з обов`язковістю судового рішення, гарантоване п.9 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Керуючись положеннями статей 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відстрочення виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2021 у справі № 640/20219/21 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко