Справа № 640/25646/21
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Київ №640/25646/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови в частині, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною і скасувати постанову відповідача від 28.07.2021 ВП №56475967 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти боржника, які знаходяться на рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ "Приватбанк" для отримання пенсійних виплат;

- зобов`язати відповідача вчинити дії для повернення позивачу протиправно стягнутих з нього коштів у розмірі 9031,22 грн.

Підстави позову: - виконавчий документ належно виконувався роботодавцями позивача і Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області шляхом утримання 20% з його заробітної плати і з пенсії згідно з постановами державного виконавця від 03.06.2020 і від 15.01.2021; решта пенсії перераховувалась на вищевказаний рахунок позивача, але внаслідок прийняття оскаржуваної постанови відбулось стягнення суми пенсії в рахунок погашення боргу, чим порушено передбачене ст. 48 Конституції України право позивача на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та є надмірним тягарем.

Під час судового засідання позивач підтримав свій позов.

Відповідач відзив на позов і витребуваних ухвалою суду про відкриття провадження у справі доказів не подав, причин чого суду не повідомив; явку свого представника до судового засідання - не забезпечив, що не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неподанням відповідачем витребуваних доказів, відсутністю потреби у заслу-ховуванні свідка чи експерта у справі та з урахуванням думки позивача суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній доказами згідно з ч. 9 ст. 80 КАС України.

Ухвалою суду від 01.07.2022 запропоновано позивачу подати документи, у т.ч., але не виключно, виписку по рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ "При-ватбанк", за період з 01.06.2021 по теперішній час, які містять відомості про джерело виплати і походження коштів, які знаходяться на цьому рахунку.

На виконання ухвали суду позивач подав виписку по вказаному рахунку з 01.03.2021 по 01.07.2022.

Заслухавши позивача, розглянувши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

На виконанні відповідача перебуває виконавче провадження №56475967 про примусове виконання постанови від 15.05.2018 №52348581 про стягнення виконавчого збору у сумі 326758,88 грн. з позивача.

Згідно з копіями листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.09.2021 №1000-0212-8/92151, звітів ТОВ "Гігалайн-Україна" і ТОВ "НФК "Робікон" про здійснені відрахування та виплати щодо позивача за 1, 2, 3 квартали 2021р. з пенсії та заробітної плати позивача здійснюється відрахування у розмірі 20% на виконання постанов державного виконавця від 03.06.2020 і від 15.01.2021 ВП №56475967.

28 липня 2021р. державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП №56475967, якою на підставі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" накладено арешт на грошові кошти позивача, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення у загальному розмірі 307256,81 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.08.2021, в якій просив скасувати оскар-жувану постанову у частині накладення арешту на кошти позивача, які знаходяться на рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ "Приватбанк" для отримання пенсії. До заяви додав копію довідки АТ КБ "Приватбанк" від 29.07.2021 №F097704IL0Q56AKB, видану позивачу про те, що станом на 29.07.2021 він має в АТ КБ "Приватбанк" картку, на яку отримує пенсійні виплати; станом на 29.07.2021 залишок по рахунку становить 3304,38 грн.

Листом від 31.08.2021 №38743/3-21/6 відповідач повідомив позивачу про відсутність передбачених ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підстав для зняття арешту з рахунку, оскільки відповідного повідомлення від банку про спеціальний статус рахунку позивача не надходило, а кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набули статус вкладу. При цьому відповідач послався на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зроблені постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 №6-535цс15 і у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 №756/1927/16-ц.

Відповідач надіслав АТ КБ "Приватбанк" платіжну вимогу №56475967/6 від 17.08.2021 про стягнення 312480,13 грн. з рахунку позивача НОМЕР_1 .

Згідно з дублікатом квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 27.08.2021 NP36920722 здійснено стягнення з рахунку позивача коштів у сумі 9031,22 грн. по виконавчому документу від 15.05.2018 №52348581.

Спірні правовідносини виникли у сфері примусового виконання рішень і стосуються правомірності постанови про накладення арешту на кошти боржника на рахунках у банках.

Згідно із ст. 48 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404) стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахун-ках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахун-ках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (ч. 2).

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (ч. 4).

Згідно із ст. 56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпе-чення реального виконання рішення (ч. 1).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постано-ви про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч. 4).

Згідно із ст. 59 Закону №1404 виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону (ч. 2).

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу дер-жавної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч. 3).

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", держав-ного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Держав-ного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборон-пром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплек-су державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" (ч. 4).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5).

Оцінюючи правомірність оспорюваної постанови, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України враховує постанову Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №280/3860/20 у подібних правовідносинах, в якій Верховний Суд, встановивши, що постанова про накладення арешту містить застереження для банку про неможливість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, дійшов до висновку про законність цієї постанови виконавця і переконливих підтверджень про спеціальний режим банківського рахунку виконавцю надано не було, оскільки на зазначений рахунок було перераховано також кошти, що не були заробітною платою позивачки.

Також, суд враховує постанову Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №520/4794/20 у подібних правовідносинах, в якій зазначено, що банк повинен повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунках боржника та повернути постанову про накладення арешту на грошові кошти, накладення арешту на які заборонено законом. Одночасно боржник, звертаючись до виконавця з заявою про неможливість накладення арешту на кошти на рахунку та/або про зняття арешту, повинен надати підтверджуючі документи.

Оспорювана постанова містить відповідне застереження для банків про неможливість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом. При цьому АТ КБ "Приватбанк" виконало оспорювану постанову і не повідомляло виконавця про спеціальний режим рахунку позивача або про наявність інших заборон, встановлених законом, для звернення стягнення на кошти, які на ньому розміщені.

Про належність рахунку позивача до тих, звернення стягнення на які заборонено ч. 2 ст. 48 Закону №1404, позивач не повідомляв відповідачу і не надавав відповідного документального підтвердження, а судом таких обставин не встановлено.

Додана до заяви позивача від 17.08.2021 довідка АТ КБ "Приватбанк" від 29.07.2021 №F097704IL0Q56AKB не містить відомостей про те, що рахунок позивача має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Водночас, окрім повідомлення про зарахування на цей рахунок пенсії позивача, довідка містила повідом-лення про можливість зарахування будь-якої виплати (переказу). Довідка не містила відомостей про джерело виплати позивачу і походження коштів у сумі 3304,38 грн., які становили залишок на рахунку.

Отже, при винесенні оспорюваної постанови відповідач діяв на підставі, у межах повнова-жень та у спосіб, що визначені Законом №1404, і не допустив порушення вимог ст.ст. 48, 56 цього Закону.

Оцінюючи доводи позивача про те, що прийняття оспорюваної постанови є надмірним тягарем і призвело до стягнення суми пенсії в рахунок погашення боргу, чим порушено право позивача на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Конституції України, ч. 2 ст. 7 Закону України "Про загальнообо-в`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно із ст. 70 Закону №1404 розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ч. 1).

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушко-дженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і органі-зацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії (ч. 2).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.04.2022 у справі №756/8815/20 зазначила, що встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань (п. 65). Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржни-ка після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя (п. 66). Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактич-ного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсю-джується (п. 67). Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання особою будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує його право на отримання винагороди за працю (п. 103).

Суд вважає, що вказані висновки Великої Палати Верховного Суду необхідно врахову-вати при розгляді цієї справи, оскільки вони стосуються застосування ст. 70 Закону №1404 і звернення стягнення на кошти поза межами дозволених цією нормою розмірів. При цьому відмі-нність статусу коштів на рахунку боржника (заробітна плата чи пенсія) не має вирішального значення, адже обставини справи стосуються перевищення розміру відрахувань з таких коштів.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20.04.2022 №756/8815/20 природа походження коштів на рахунку боржника має значення для вирішення питання про накладення чи зняття арешту на кошти на такому рахунку.

Відповідно до копії виписки АТ КБ "Приватбанк" від 01.07.2022 по рахунку позивача НОМЕР_1 за період з 01.03.2021 по 01.07.2022 на цей рахунок зарахо-вувались: пенсія, соціальна виплата, відсотки на залишок коштів, переказ із своєї картки через додаток Приват 24, поповнення своєї картки в терміналі самообслуговування, зарахування вкладу "Скарбничка".

Кошти у розмірі 9031,22 грн., стягнуті з рахунку позивача згідно з платіжною вимогою відповідача №56475967/6 від 17.08.2021, є сумою залишку пенсії позивача за липень 2021р. у розмірі 1733,13 грн., соціальної виплати у розмірі 228 грн., переказу на карту у розмірі 1343,25 грн. і пенсії позивача за серпень 2021р. у розмірі 5726,84 грн.

З урахуванням листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській облас-ті від 13.09.2021 №1000-0212-8/92151 про утримання з пенсії позивача 20% у рахунок погашення заборгованості по виконавчому провадженню №56475967, на рахунок позивача зараховувалась пенсія після такого утримання, а відтак сума пенсії позивача на його рахунку на день стягнення склала 7459,97 грн. (1733,13 + 5726,84).

Отже, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду звернення відповідачем стягнення на цю суму пенсії, з якої проведено відрахування 20%, порушує ст. 70 Закону №1404 і є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на належний рівень життя.

Посилання відповідача у листі на висновки Верховного Суду України у постанові від 24.06.2015 №6-535цс15 і Верховного Суду у постанові від 03.02.2021 №756/1927/16-ц суд не бере до уваги з мотивів, зазначених Великою Палатою Верховного Суду у п.п. 81-85 постанови від 20.04.2022 №756/8815/20: висновки у першій не впливають на правові висновки у цій справі; від висновків у другій Велика Палата Верховного Суду відступила.

Підсумовуючи, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправною і скасування оспорюваної постанови, оскільки судом не встановлено порушень порядку накладення вимог законодавства і прав позивача при її винесенні й задоволення цих вимог не призведе до належного і ефективного захисту порушеного права, оскільки згідно з впискою на рахунку позивача .

Порушене право позивача може бути захищено шляхом зняття арешту з рахунку позивача відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону №1404, тому згідно з ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог у цій частині.

З метою поновлення порушеного права належить задовольнити похідну вимогу про зобов`язання відповідача повернути позивачу 7459,97 грн., на які протиправно відповідач звернув стягнення, а не 9031,22 грн., як просить позивач.

У частині повернення решти суми коштів вимогу не належить задовольняти, оскільки, як встановив суд, ці кошти не були пенсією позивача.

Отже, позов належить задовольнити частково.

Згідно із ст. 139 КАС України судовий збір за подання цього позову у сумі 908 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 750 грн., пропорційно розміру задоволених позовний вимог.

Позивачем двічі сплачено судовий збір у сумі 908 грн., тому в іншій частині надмірно сплачена сума судового збору може бути повернута ухвалою суду за відповідним клопотанням позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

2. Зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відритому в Акціонерному товаристві КБ "Приватбанк".

3. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 кошти у сумі 7459,97 (сім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 97 коп.).

4. Відмовити в задоволенні позову в іншій частині.

5. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусо-вого виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 750,00 (сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень

Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

02022, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, каб. 25 (3 поверх); .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 287, 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня прийняття рішення.

Дата рішення є днем складення його повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко