Справа № 758/9730/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ №758/9730/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Телеоптик»
до Державної інспекції ядерного регулювання
проскасування постанови

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеоптик» з позовом до Державної інспекції ядерного регулювання (Держатомрегулювання), в якому просило суд скасувати постанову Державної інспекції ядерного регулювання від 24.06.2021 №18/2021-ЮО про притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеоптик» до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн за статтею 17-1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергетики».

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23.07.2021 адміністративну справу №758/9730/21 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до частини другої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 01.12.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги вмотивовано протиправністю оскаржуваної постанови з огляду на відсутність у відповідача для накладення на позивача штрафу підстав, передбачених статтею 82 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку, оскільки виявлені відповідачем порушення, за які на позивача накладено штраф, не завдали та не могли завдати шкоди здоров`ю людей чи навколишньому природному середовищу. Позивач стверджує, що виготовляє комплекси рентгенівські діагностичні тільки для рентгенографії, які є джерелом іонізуючого випромінювання (далі також - ДІВ) менше 1 години на рік і не можуть завдавати шкоди здоров`ю людей чи навколишньому природному середовищу. Відповідачу у звіті надавалось детальне роз`яснення безпеки використання рентгенівського обладнання та інші документи, що підтверджують безпеку його використання. Частина інформації, про відсутність якої стверджує відповідач, йому у звіті не надавалась через її відсутність. По кожному пункту ненадання інформації позивач надав відповідачу необхідну інформацію.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, стверджуючи, що позивач є суб`єктом діяльності у сфері використання ядерної енергії, а саме виробництва джерел іонізуючого випромінювання, на здійснення якої отримав відповідну ліцензію. Указану діяльність відповідач повинен здійснювати відповідно до законодавства та умов згаданої ліцензії. Проте вимоги законодавства позивачем не були дотримані у зв`язку з порушенням Ліцензійних умов, та, не зважаючи на пропозицію Держатомрегулювання, станом на час прийняття оскаржуваної постанови усунуті не були. Документи, які підтверджують доводи позивача про безпечність використання рентгенівського обладнання надані ним після прийняття оскаржуваної постанови, тому обґрунтовано не враховані відповідачем при прийнятті цієї постанови. Відтак вважає, що обґрунтовано встановив порушення позивачем Ліцензійних умов, за що на нього правомірно накладено фінансову санкцію.

Позивач надав суду додаткові письмові пояснення, в яких просив суд взяти до уваги те, що його діяльність не є небезпечною і не може завдати шкоди здоров`ю людей чи навколишньому природному середовищу, тому не підпадає під дію Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» та не потребує ліцензування. Видача позивачу ліцензії на діяльність, яка не підлягає ліцензуванню, є перевищенням ним службових повноважень.

Відповідач надав суду письмове заперечення на додаткові пояснення ТОВ «Телеоптик», в якому виклав свою незгоду з цими поясненнями, які за його висновком не стосуються суті спору, наполягаючи на необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив наступне.

Позивач є суб`єктом діяльності у сфері використання ядерної енергії, а саме виробництва джерел іонізуючого випромінювання, для здійснення якої отримав ліцензію від 13.12.2019 №ОВ 001077 на провадження діяльності з виробництва джерел іонізуючого випромінювання, видану Держатомрегулювання. Строк дії ліцензії - до 13.12.2024.

Згідно з протоколом від 08.06.2021 №07/2021-ЮО про порушення вимог Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» відповідач встановив порушення позивачем пункту 2.13 Ліцензійних умов, відповідальність за яке передбачена статтею 17-1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії». Вказане порушення полягає в тому, що ТОВ «Телеоптик» подало до Держатомрегулювання звіт про аналіз радіаційної безпеки при виробництві джерел іонізуючого випромінювання за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (вих.лист від 15.01.2021 №2, вих.лист від 05.02.2021 №4, вих.лист від 04.03.2021 №7), який не відповідає Вимогам до щорічного звіту про аналіз радіаційної безпеки при виробництві джерел іонізуючого випромінювання, затверджених наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 29.12.2001 №122 (далі - Вимоги), а саме:

- розділ звіту «Інформація про виробництво ДІВ за звітний період» не містить відомостей про замовників ДІВ (назва, адреса, наявність та форма дозволу на використання ДІВ у замовника), передбачених пунктом 3.2 Вимог;

- розділ звіту «Технічне забезпечення радіаційної безпеки при виробництві ДІВ за звітний період» не містить інформацію про проведений аналіз дотримання регламенту технічного обслуговування та графіків технічного переосвідчення, а також про виявлені неполадки та їх усунення), передбачені пунктом 3.3.2 Вимог;

- розділ звіту «Стан радіаційної безпеки, радіаційного захисту персоналу за звітний період» не містить інформацію, передбачену пунктом 3.4.1 Вимог;

- розділ звіту «Безпека ДІВ, що виробляються», не містить аналіз рекламацій замовників ДІВ (причин, наслідків, наявність погіршення радіаційної безпеки ДІВ, на які заявлені рекламації), передбачений пунктом 3.5 Вимог.

Листами від 28.01.2021 №21-22/1146-2371 та від 19.02.2021 №21-22/3010-3837 Держатомрегулювання повідомив позивача про невідповідність згаданого звіту, запропонувавши доопрацювати його з урахуванням наданих зауважень. В листі від 19.02.2021 №21-22/3010-3837 позивача також попереджено про можливість застосування до нього фінансових санкцій за невиконання (неналежне виконання) умов ліцензії, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 17-1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії».

З огляду на виявлене порушення відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення від 10.06.2021 №211-22/9139 про розгляд справи про порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 17-1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії», яким повідомлено, про призначений на 24.06.2021 розгляд указаної справи, яке отримане позивачем 14.06.2021.

Судом не встановлено надання ТОВ «Телеоптик» до Держатомрегулювання доказів про усунення виявлених порушень.

За наслідками розгляду вищевказаної справи та на підставі вищевказаного протоколу відповідач прийняв постанову від 24.06.2021 №18/2021-ЮО, якою за вищевказані порушення пункту 2.13 Ліцензійних умов на позивача накладено штраф у сумі 34 000,00 грн.

Оцінюючи правомірність указаної постанови, суд виходить із наступного.

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №363 (далі - Положення №363), Державна інспекція ядерного регулювання України (Держатомрегулювання) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері безпеки використання ядерної енергії.

Держатомрегулювання у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 4 Положення №363 Держатомрегулювання відповідно до покладених на нього завдань:

- визначає критерії та вимоги безпеки, додержання яких обов`язкове під час використання ядерної енергії, відповідно до яких затверджує норми, правила, стандарти з ядерної та радіаційної безпеки; норми, правила з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання; нормативно-правові акти з питань організації та ведення обліку і контролю ядерних матеріалів, застосування гарантій нерозповсюдження ядерної зброї; вимоги та умови безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії (підпункт 7);

- здійснює в установленому законодавством порядку ліцензування, зокрема діяльності з видобування, переробки уранових руд, переробки та зберігання радіоактивних відходів, використання джерел іонізуючого випромінювання, виробництва джерел іонізуючого випромінювання, перевезення радіоактивних матеріалів (підпункт 14);

- здійснює державний нагляд за додержанням законодавства, умов виданих документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з питань ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання (підпункт 41);

- застосовує в установленому порядку фінансові санкції до підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів підприємницької діяльності у разі порушення законодавства, умов виданих документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з питань ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання (підпункт 46).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» метою дозвільної діяльності у сфері використання ядерної енергії є:

- забезпечення використання тільки тих ядерних установок, джерел іонізуючого випромінювання, об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, уранових об`єктів, рівень ядерної та радіаційної безпеки яких визнано таким, що відповідає міжнародно визнаним вимогам на основі всебічної оцінки усіх факторів, які впливають на безпеку, включаючи забезпечення фізичного захисту;

- забезпечення провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії тільки тими фізичними та юридичними особами, які можуть гарантувати виконання вимог законодавства, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, фізичного захисту ядерних матеріалів, ядерних установок, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання.

Статтею 5 названого Закону визначено, що одним із основних принципів дозвільної діяльності у сфері використання ядерної енергії є пріоритетність забезпечення ядерної та радіаційної безпеки над іншими інтересами.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» виробництво джерел іонізуючого випромінювання підлягає обов`язковому ліцензуванню.

За змістом статті 14 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» ліцензії у сфері використання ядерної енергії видаються органом державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки на бланках спеціального зразка, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У ліцензії, поміж іншого, зазначається:

- технологічні процеси або види господарської діяльності, в яких використовуються джерела іонізуючого випромінювання (у ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії);

- перелік документів, на підставі яких прийнято рішення про видачу ліцензії;

- перелік посадових осіб, до службових обов`язків яких належить здійснення організаційно-розпорядчих функцій,

- умови провадження діяльності.

Згідно з виданою позивачу ліцензією від 13.12.2019 №ОВ 001077 на провадження діяльності з виробництва джерел іонізуючого випромінювання зазначено, що діяльність з виробництва джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) має здійснюватися ліцензіатом згідно з «Вимогами та умовами безпеки (ліцензійними умовами) провадження діяльності з виробництва джерел іонізуючого випромінювання», затвердженими наказом Держатомрегулювання від 13.08.2015 148 (далі також - Ліцензійні умови).

Пунктом 2.13 Ліцензійних умов визначено, що ліцензіат за результатами провадження діяльності подає до Держатомрегулювання щорічний звіт про аналіз радіаційної безпеки при виробництві ДІВ відповідно до Вимог до щорічного звіту про аналіз радіаційної безпеки при виробництві джерел іонізуючого випромінювання, затвердженими наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 29 грудня 2001 року № 122 (далі - Вимоги).

При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про те, що здійснювана ним діяльність з виробництва цифрового рентгенодіагностичного обладнання не підпадає під дію Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної діяльності», тому не потребує ліцензування, і що Держатомрегулювання видав йому ліцензію з перевищенням своїх службових повноважень, оскільки оцінка таких доводів виходить за межі даного спору.

Наразі суд уважає, що внаслідок отримання вищевказаної ліцензії позивач взяв на себе зобов`язання дотримання вищевказаних Ліцензійних умов, що зумовлює необхідність їх виконання. При цьому сам факт виробництва джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) чи відсутності їх виробництва, за висновком суду, не позбавляє позивача обов`язку виконання Ліцензійних умов, зокрема й подання щорічного звіту, передбаченого пунктом 2.13 Ліцензійних умов.

Відповідно до оскаржуваної постанови поданий ТОВ «Телеоптик» щорічний звіт про аналіз радіаційної безпеки при виробництві джерел іонізуючого випромінювання за період з 01.01.2020 до 31.12.2020, не відповідає Вимогам до щорічного звіту про аналіз радіаційної безпеки при виробництві джерел іонізуючого випромінювання, затверджених наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 29.12.2001 №122, зокрема:

- розділ звіту «Інформація про виробництво ДІВ за звітний період» не містить відомостей про замовників ДІВ (назва, адреса, наявність та форма дозволу на використання ДІВ у замовника), передбачених пунктом 3.2 Вимог;

- розділ звіту «Технічне забезпечення радіаційної безпеки при виробництві ДІВ за звітний період» не містить інформацію про проведений аналіз дотримання регламенту технічного обслуговування та графіків технічного переосвідчення, а також про виявлені неполадки та їх усунення), передбачені пунктом 3.3.2 Вимог;

- розділ звіту «Стан радіаційної безпеки, радіаційного захисту персоналу за звітний період» не містить інформацію, передбачену пунктом 3.4.1 Вимог;

- розділ звіту «Безпека ДІВ, що виробляються», не містить аналіз рекламацій замовників ДІВ (причин, наслідків, наявність погіршення радіаційної безпеки ДІВ, на які заявлені рекламації), передбачений пунктом 3.5 Вимог.

Аналіз змісту поданого позивачем вищевказаного Звіту дає підстави суду погодитися з доводами відповідача про відсутність у вищевказаних його розділах вищевказаної інформації, визначеної Вимогами.

Відсутність цієї інформації позивачем не заперечується.

Водночас суд звертає увагу, що пунктом 2.3 Вимог визначено, що у залежності від специфіки виробництва ДІВ, самих ДІВ та особливостей забезпечення безпеки при виробництві різних типів ДІВ ліцензіат може не подавати інформацію за окремими пунктами, вимоги до надання якої установлені в цих Вимогах. Якщо в звіті відсутня така інформація, яку необхідно надавати відповідно до Вимог, заявник у відповідному розділі або пункті звіту подає роз`яснення щодо відсутності відповідного фактора (чинника) радіаційного впливу.

В розділі «Інформація про виробництво ДІВ за звітний період» вищевказаного Звіту позивач з посиланням на пункт 2.3 Вимог зазначив, що не надає в цьому розділі усю необхідну інформацію, оскільки рентгенівське діагностичне обладнання, яке вироблялося ним у звітному періоді (рентгенівські апарати та цифрові мамографи), не підлягає ліцензуванню. При цьому викладено роз`яснення про мінімальний радіаційний вплив цього обладнання, що зумовлю необхідність звільнення його виготовлення від ліцензування.

В розділі «Технічне забезпечення радіаційної безпеки при виробництві ДІВ за звітний період» вищевказаного Звіту позивач роз`яснив, що рентгенівський апарат як електричний пристрій у вимкнутому від мережі живлення стані не може бути джерелом іонізуючого випромінювання. Разом з тим зазначив про мінімальну дозу опромінення під час його роботи.

В розділі «Стан радіаційної безпеки, радіаційного захисту персоналу за звітний період» вищевказаного Звіту позивач зазначив про відсутність умов виникнення радіаційних аварій та отримання протягом року будь-ким ефективної дози в 1.0 мЗв, тобто межі додаткового опромінення, встановленої Нормами радіаційної безпеки України НРБУ-97, повідомивши, що за цим розділом у звіті за 2019 рік надав детальну інформацію, тому згідно з пунктом 2.3 Вимог іншу інформацію не надає.

В розділі «Безпека ДІВ, що виробляється» вищевказаного Звіту позивач також зазначив про виключення на підприємстві умов виникнення радіаційних аварій та отримання протягом року будь-ким з персоналу чи населення дози в 1.0 мЗв.

Таким чином, позивач в кожному з цих розділів поданого ним Звіту інформує про наявність мінімального радіаційного впливу обладнання, яке він виробляє на персонал чи населення, тоді як роз`яснення про відсутність відповідного фактора (чинника) радіаційного впливу в кожному з цих розділів відповідно до пункту 2.3 Вимог відсутнє.

Надані суду експертний висновок кафедри ядерної медицини, радіаційної онкології та радіаційної безпеки Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика від 12.07.2021 №12/51 та лист ТОВ «Укрмедсерт» від 13.07.2021 №300 як роз`яснення про відсутність відповідного фактора (чинника) радіаційного впливу обладнання, яке виробляється позивачем, суд не бере до уваги та не надає їм оцінку, оскільки вказані документи не є частиною вищевказаного Звіту та в часі складені після подання позивачем цього Звіту відповідачу.

Доводи позивача про те, що виробництво рентгенівського обладнання, яке він виготовляє, відповідно до законодавства не потребує ліцензування, не заслуговують на увагу суду при вирішенні даного спору, оскільки, як зазначалося вище, внаслідок отримання вищевказаної ліцензії на виробництво джерел іонізуючого випромінювання він зобов`язаний виконувати Ліцензійні умови, зокрема, щодо подачі до Держатомрегулювання щорічного звіту про аналіз радіаційної безпеки при виробництві ДІВ відповідно до встановлених вимог.

У разі, якщо, як стверджує позивач, обладнання, яке він виробляє, не потребує ліцензування, він не позбавлений права відповідно до приписів статті 16 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» звернутися до Держатомрегулювання із заявою про анулювання виданої йому ліцензії.

Так, згідно з частиною першої статті 16 названого Закону дія ліцензії на провадження діяльності на окремих етапах життєвого циклу ядерної установки або сховища для захоронення радіоактивних відходів та ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії може бути зупинена, а ліцензія на провадження діяльності на етапах будівництва та введення в експлуатацію ядерної установки (до завантаження ядерних матеріалів у ядерну установку) або будівництва сховища для захоронення радіоактивних відходів та ліцензія на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії можуть бути анульовані органом державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки, що їх видав, у разі подання ліцензіатом відповідної заяви.

За наведених обставин суд погоджується з доводами відповідача про порушення позивачем Ліцензійних умов, що відповідно до абзацу третьої частини першої статті 17-1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» є підставою для притягнення його до відповідальності.

Так, згідно з указаною правовою нормою суб`єкти діяльності у сфері використання ядерної енергії несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов ліцензії та/або іншого документа дозвільного характеру - штраф у розмірі від однієї до ста тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На позивача накладено штраф в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 грн., тобто в межах установленого законодавством розміру.

Частиною третьою статті 17-1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» визначено, що рішення про накладення штрафів, передбачених частиною першою цієї статті, приймається головним державним інспектором з ядерної та радіаційної безпеки України або його заступниками від імені органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки на підставі протоколу про порушення вимог цього Закону, складеного державним інспектором органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки.

За наведених обставин відповідач в особі заступника Голови Держатомрегулювання - заступника Головного державного інспектора з ядерної та радіаційної безпеки України обґрунтовано прийняв оскаржувану постанову про накладення на позивача штрафу за порушення вимог Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії».

При цьому суд не надає оцінки дотриманню відповідачем процедури прийняття зазначеної постанови, оскільки позивачем з підстав порушення цієї процедури вказана постанова не оскаржується.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За висновком суду відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови, що зумовлює необхідність відмовити у задоволенні позову про визнання її протиправною та скасування.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для відшкодування позивачу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеоптик» до Державної інспекції ядерного регулювання України відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко