Справа № 640/34332/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Київ № 640/34332/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Міністерства інфраструктури України

до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби

про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство інфраструктури України (далі по тексту - Мінінфраструктури, позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (далі - ВПВР Департаменту ДВС або Відділ, відповідач), з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни ВП № 66483646 від 20.10.2021 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконання Мінінфраструктури виконавчого листа, виданого 31.05.2021 Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/9088/20 є неможливим за відсутності правового регулювання відносин щодо видачі документа дозвільного характеру «Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів». Позивач вказує, що звертався до державного виконавця Відділу з проханням реалізувати своє право звернутись до суду із заявою про зміну способу виконання рішення. Однак, така заява державним виконавцем до суду не направлялась, натомість до Мінінфраструктури застовані штрафні санкції за невиконання рішення суду без врахування наявності у боржника поважних причин.

Ухвалою суду від 22.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу надати відзив та витребувано у нього копії матеріалів виконавчого провадження № 66483646.

Відповідачем використав своє право та подав витребовувані судом копії матеріалів виконавчого провадження і відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує, зазначає про те, що всі дії державного виконавця вчинені в рамках ВП №66483646 з урахуванням норм чинного законодавства.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

На виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 66483646 з примусового виконання виконавчого листа № 420/9088/20 виданого 31.06.2021 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Мінінфраструктури надати Товариству з обмеженою відповідальністю СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ () Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, а саме для здійснення будівництва двостороннього пірсу та інших робіт на стику причалів №10-11 Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська 26-А,. кадастровий номер земельної ділянки 0:03:001:048, згідно проекту Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №10, 11 Чорноморської філії ДП АМПУ).

На виконання вищевказаного виконавчого листа, державним виконавцем 13.08.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, де зобов`язано боржника - Мінінфраструктури виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Боржник направив до Відділу лист, в якому повідомив, що питання надання ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» погодження відведення землі та водного простору підлягає розгляду Комісією з розгляду питань стосовно розпорядження майном Мінінфраструктури. Разом з тим, наразі формування складу Комісії триває. Боржник у цьому листі запевнив державного виконавця, що забезпечить виконання виконавчого листа після завершення формування складу Комісії та внесення нею пропозиції зі спірного питання.

У зв`язку із невиконанням рішення суду, 09.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн та зобов`язано боржника - Мінінфраструктури, виконати рішення протягом десяти робочих днів.

Доказів визнання цієї постанови протиправної та її скасування у судовому порядку матеріали справи не містять.

20.10.2021 державним виконавцем винесено постанову, якою на боржника за невиконання без поважних причин рішення суду накладено штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду із цим позовом.

Оцінюючи рішення відповідача суд виходить з такого.

Так, частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

В статті 1291 Основного Закону закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Аналогічне положення закріплено і в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлюється, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Слід також зазначити, що частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

При цьому, суд критично ставиться до посилань позивача щодо його звернення до державного виконавця із клопотанням від 01.11.2021 про реалізацію права державного виконавця на звернення до суду із заявою про встановлення порядку виконання судового рішення, оскільки по-перше, таке клопотання боржником було складено після винесення оскаржуваної постанови (20.10.2021); по-друге, матеріали ВП № 66483646 не містять доказів отримання Відділом такого клопотання; по-третє, в силу положень частини третьої статті 33 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим має право (не обов`язок) звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже звернення боржника, після його повторного притягнення до відповідальності за невиконання судового рішення без поважних причин, до державного виконавця не впливає на правильність висновків останнього щодо наявності підстав для накладення штрафних санкцій у подвійному розмірі.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини, суд погоджується з викладеним в оскаржуваній постанові висновком державного виконавця про те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/9088/20 не виконано боржником без поважних причин. І оскільки таке невиконання є повторним (постанова про накладення штрафу у ВП №66483646 від 13.08.2020 за невиконання рішення суду не скасована у визначеному законодавцем порядку), суд визнає правомірним накладення постановою від 20.10.2021 у цьому ж виконавчому провадженні штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи позивач не надав доказів на підтвердження обставин, які б вказували на протиправність оскаржуваного рішення, а фактів, що б вказували на невідповідність такого рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, судом не встановлена.

З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.2, 5-11, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Міністерства інфраструктури України відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Н.А. Добрівська