Справа № 500/9839/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/9839/21 пров. № А/857/6474/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту судового рішення 10 березня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просив зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС):

виключити з його інтегрованої картки платника податку (далі ІКП) заборгованість із сплати по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) у сумі 6900,54 грн;

зарахувати помилково/надміру сплачену ним суму 6900,54 грн по ЄСВ у рахунок майбутніх періодів.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі № 500/9839/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов було задоволено частково. Зобов`язано ГУ ДПС виключити з ІКП ОСОБА_1 заборгованість із сплати ЄСВ у сумі 6900,54 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що ГУ ДПС при відмові ОСОБА_1 у виключенні з ІКП відомостей про заборгованість із сплати ЄСВ у сумі 6900,54 грн діяло, хоча і у межах наданих повноважень, однак не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, необґрунтовано, без урахування того, що судове рішення, яке набрало законної сили у справі про оскарження податкової вимоги із сплати ЄСВ, що ухвалене на користь особи, є підставою для скасування боргу за таким платежем. Вказане є підставою для приведення у відповідність ІКП із ухваленим судовим рішенням в користь такої особи. Разом із тим, позовна вимога ОСОБА_1 про зарахування надміру сплачених сум ЄСВ у рахунок майбутніх платежів є передчасною.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДПС, яке просило таке скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що сплата ЄСВ відбувалась згідно з самостійно неправильно визначеною платником сумою.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) та на підставі інформаційної системи органів доходів і зборів було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 лютого 2019 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №500/2433/19 за позовом ОСОБА_1 вимога від 05 лютого 2019 року №Ф5482-54У визнана протиправною та скасована на суму 6900,54 грн. Разом із тим, скасування вимоги не є підставою для скасування боргу.

Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року за № 422, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (далі Порядок № 422), який діяв до 12 березня 2021 року, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДПС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

У постанові від 06 березня 2020 року у справі №819/418/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що в разі якщо податкова вимога про сплату боргу є скасованою судом, при цьому визначені в ній сума податкового боргу відображена в інтегрованих картках платника податку по відповідному платежу, платник податків, вважаючи, що певними рішеннями, діями чи бездіяльністю позивача порушені його права, має право звернутися до суду з відповідним позовом.

При цьому, належним способом захисту прав буде подання платником відповідного позову про коригування в інтегрованій картці платника відомостей щодо спірної суми податкового боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до інформаційної системи «Податковий блок. Облік платників податків» зареєстрований як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, та взятий на облік в ГУ ДПС, як платник податку та платник ЄСВ.

05 лютого 2019 ГУ ДФС сформувало вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) за №Ф-5482-54 У з ЄСВ у сумі 9983,16 грн.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом про визнання протиправною та скасування вимогу ГУ ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 05 лютого 2019 року за №Ф-5482-54 У з ЄСВ у сумі 9983,16 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС від 05 лютого 2019 року за №Ф-5482-54 У про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у частині суми 6900,54 грн, а саме у частині суми 704,00 грн, як подвійно нарахований ЄСВ за січень 2017 року, та суми ЄСВ у 6196,54 грн, сплаченого роботодавцями позивача.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року залишено без змін.

08 листопада 2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС із заявою, у якій просив виключити із своєї ІКП відомості про заборгованість зі сплати ЄСВ у сумі 6900,54 грн та зарахувати помилково/надлишково сплачену суму ЄСВ у 6900,54 грн у рахунок майбутніх платежів.

ГУ ДПС листом від 30 листопада 2021 року №18013/6/19-00-24-04/ НОМЕР_1 відмовило позивачу у задоволенні заяви від 08 листопада 2021 року, покликаючись на те, що визнання протиправною та скасування вимоги від 05 лютого 2019 року № Ф-5482-54 не є підставою для скасування боргу.

ОСОБА_1 не погодився із такими діями ГУ ДПС та за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регламентовано приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

У статті 1 Закону №2464-VI наведено визначення термінів, які у ньому вживаються, серед яких:

Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб;

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи/

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №2464-VI облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Частиною 13 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до приписів частини 1 статті 13 Закону №2464-VI податкові органи мають право:

1) отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання податковими органами функцій, передбачених цим Законом;

2) проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України;

3) вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску;

4) вилучати в установленому законодавством порядку у підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців копії документів, що підтверджують заниження розміру заробітної плати (доходу) та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок;

5) ініціювати застосування до платників єдиного внеску судових процедур банкрутства;

6) застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом;

7) стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску;

8) порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску;

9) у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів;

10) здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

Підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК) встановлено, що адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Згідно із підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Підпункт 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК вказує, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргує.

Відповідно до підпункту 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19 ПК до функцій контролюючих органів належить здійснення погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів;

Як зазначено у пункті 56.1 статті 56 ПК, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 60.1.4 пункту 60.1 та пункту 60.5 статті 60 ПК податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили скасовується сума боргу, визначена в податковій вимозі. В такому разі податкова вимога вважається відкликаною у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування був затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року №5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15 березня 2021 року за №321/35943 (далі Порядок №5).

Пункт 2 розділу І Правил № 5 містить визначення термінів, що вживаються у цьому нормативному документі, серед яких:

достовірність показників - відповідність інформації, що відображається в інтегрованій картці платника податків, показникам первинних документів;

загальний контроль - процес контролю, що забезпечує досягнення достовірності відображення облікових показників в інтегрованій картці платника податків;

інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу;

інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції;

коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю;

облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників;

облікові показники - показники в ІКП, які породжуються у процесі перетворення у підсистемах інформаційної системи первинних показників;

оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення облікових показників в ІКП, який ґрунтується на принципах бухгалтерського обліку;

первинні документи - документи, що складені платниками та/або податковими органами, отримані від інших органів влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення податкового органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація Казначейства про надходження податків і зборів та єдиного внеску тощо);

первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування платежів, контроль за справлянням яких покладено на податкові органи;

Підпунктом пункту 1 розділу ІІ Правил № 5 встановлено, що з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

За правилами підпункту 2 пункту 1 розділу VI Правил №5 рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження), яке набрало законної сили є первинним документом, на підставі якого в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, чинний на час виникнення спірних правовідносин, було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року №6, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 05 лютого 2016 року за №193/28323 (далі Порядок №6).

Пунктом 4 Порядку №6 передбачено, що у випадку надмірної сплати сум єдиного внеску на рахунок 3719 органом доходів і зборів здійснюється зарахування цих Коштів у рахунок майбутніх платежів за тим самим рахунком відповідно до встановленого розміру єдиного внеску та у порядку календарної черговості виникнення зобов`язань Платника з цього платежу.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що зарахування надмірно сплаченої суми ЄСВ у рахунок майбутніх платежів не вимагає звернення із цього приводу платника, як це передбачено для повернення йому надмірної або помилково сплаченої суми внеску.

Водночас слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі №500/2433/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року, фактично підтверджено надмірну сплату ОСОБА_1 ЄСВ у сумі 6900,54 грн.

Оскільки відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, то слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що у ході розгляду справи було доведено відсутність у позивача боргу з ЄСВ у вказаній сумі.

Відтак, оскільки достовірність показників інформаційної системи контролюючого органу передбачає відповідність інформації, що відображається в ІКП, показникам первинних документів, то судове рішення у випадку, що розглядається, слід вважати первинним документом, на підставі якого в ІКП здійснюється погашення (зменшення) заборгованості із сплати ЄСВ.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що після набрання законної сили згаданим судовим рішення у відповідача виник обов`язок виключити з ІКП позивача відомості щодо наявності заборгованості із сплати ЄСВ у сумі 6900,54 грн.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі № 500/9839/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос