Справа № 640/22265/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ № 640/22265/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (далі - позивач) з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.11.2019 № 37 про застосування адміністративного-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевірка здійснювалась з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підприємством правомірно не допущено посадових осіб до проведення перевірки. Також зауважено, що з 10.06.2018 ціна на послуги утримання багатоквартирних будинків не відноситься до державних регульованих цін. Зазначено, що спірне рішення від 01.11.2019 № 37 прийнято не у спосіб передбачений законом, оскільки чинне законодавство не містить порядку застосування відповідачем адміністративно-господарських санкцій.

За результатом автоматизованого розподілу вказану позовну заяву передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019 відкрито спрощене провадження у справі № 640/22265/19 без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2021 призначений повторний автоматизований розподіл справи.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу № 640/22265/19 передано на розгляд судді Балась Т.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 прийнято до провадження адміністративну справу №640/22265/19; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, до матеріалів справи надано відзив, в якому зазначено, що посилання позивача на порушення процедури та підстав проведення спірної перевірки є безпідставними. Вказано, що рішення від 01.11.2019 № 37 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін Головним управлінням винесено в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем подано відповідь на відзив, а відповідачем заперечення на відповідь на відзив, доводи яких в цілому відповідають позиціям сторін, викладених у позовній заяві та відзиві на позов.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.10.2019 начальником Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві виданий наказ № 4909 про проведення позапланового заходу, відповідно до якого чотирьом посадовим особам Головного управління наказано здійснити позапланову перевірку Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у термін з 07.10.2019 по 21.10.2019. Предметом здійснення заходу визначено «дотримання вимог порядку формування, встановлення та застосування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі звернення гр. ОСОБА_1 (з проведенням відеофіксації)».

10.10.2019 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві складено акт № 4909-10 перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 10.10.2019 (далі - акт перевірки) та акт про створення перешкод посадовій особі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у проведенні перевірки від 10.10.2019 (далі - акт про створення перешкод). Вказані акти отримані позивачем 10.10.2019.

У зазначених актах встановлено порушення вимоги ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності», за що передбачена відповідальність п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону україни «Про ціни і ціноутворення».

Як наслідок, Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві прийнято рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 01.11.2019 №37 яким, у зв`язку зі створенням КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» перешкод для виконання покладених функцій на посадових осіб Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, чим порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за що передбачена відповідальність п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення», до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» застосовано штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з п. п. 11 п. 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування.

Отже, саме до компетенції Держпродспоживслужби належить питання проведення перевірок у сферах здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

У той же час, нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» серед підстав для здійснення позапланових заходів передбачено, зокрема, перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

У силу ч. ч. 1 та 2 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею (ч. 5 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»).

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що після пред`явлення керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службового посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надання суб`єкту господарювання копії посвідчення (направлення) захід державного нагляду (контролю) вважається розпочатим.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

З огляду на викладене, внаслідок не допуску посадових осіб Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до спірної перевірки складено акт про створення перешкод посадовій особі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у проведенні перевірки від 10.10.2019, яким встановлено, що перший заступник директора КП не допускає посадових осіб для здійснення позапланової перевірки, а також складено акт перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 10.10.2019, згідно з яким встановлено порушення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення» та ст. 188-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що полягає у створенні перешкод для виконання покладених на уповноважені органи функцій при здійсненні позапланової перевірки.

Вказане у своїй сукупності свідчить про те, що за умови пред`явлення посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві направлення на проведення заходу від 07.10.2019 №3916 та фактичної відмови КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у допуску останніх до перевірки, у межах спірних правовідносин мав місце не допуск перевіряючих до перевірки, правомірність чого і підлягає встановленню судом.

Так, відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», орган державного нагляду (контролю) визначає у віднесеній до його відання сфері критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності.

Залежно від ступеня ризику органом державного нагляду (контролю) визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю)

Критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням органу державного нагляду (контролю).

Залежно від ступеня ризику орган державного нагляду (контролю) визначає перелік питань для здійснення планових заходів (далі - перелік питань), що затверджується наказом такого органу.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному вебсайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Виключно в межах переліку питань орган державного нагляду (контролю) залежно від цілей заходу та ступеня ризику визначає питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), та зазначає їх у направленні на перевірку.

Зі змісту ч. 2 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» також випливає, що методика розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), та методика розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю) (далі - Методики), розробляються Державною регуляторною службою України, і затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 342 (далі - Постанова КМУ № 342) затверджені Методика розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) (далі - Методика 1) та Методика розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (далі - Методика 2).

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом 5 робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством (абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону № 877-V).

Згідно з п. 1 Методики 2, вона встановлює єдиний підхід до розроблення органами державного нагляду уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду.

Уніфікована форма акта перевірки розробляється органом державного нагляду та оприлюднюється на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня її затвердження (абз. 1 п. 2 Методики 2).

Відповідно, саме Держпродспоживслужба, як орган державного нагляду за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, зобов`язана виконати норму абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону № 877-V, затвердити уніфіковану форму акта та оприлюднити її на власному офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством. Судом встановлено та підтверджується доводами відповідача, що вказані дії не були вчинені.

Проте, відповідач стверджує, що уніфікована форма акта перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін затверджена наказом № 965.

Реквізити акта перевірки, складеного за результатами планової перевірки позивача та уніфікованої форми акта перевірки, затвердженої наказом № 965, є ідентичними, крім одного - назви органу - Державна інспекція з контролю за цінами.

Судом встановлено, що відповідач безпідставно використав у своїй діяльності уніфіковану форму акта, затверджену наказом № 965.

Згідно Положення про Мінекономрозвитку (в редакції станом на дату державної реєстрації Держпродспоживслужби 31.07.2015 та на дату здійснення планової перевірки позивача; з 11.09.2019 - Мінекономіки), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459, Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, зокрема, формування державної політики у сфері захисту прав споживачів, державної політики з контролю за цінами, державної регуляторної політики та державної політики з питань ліцензування, дозвільної системи, нагляду у сфері господарської діяльності.

Ст. 92 Закону № 877-V, яка регламентує повноваження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань державного нагляду у сфері господарської діяльності, не визначені повноваження такого органу здійснювати державний нагляд за господарською діяльністю у сфері ціноутворення.

Постанова КМУ № 442, в редакції станом на дати видання Наказу № 965, державної реєстрації Держпродспоживслужби 31.07.2015 та на дату здійснення планової перевірки позивача, також не визначала Мінекономрозвитку (Мінекономіки) як орган, що здійснює державний нагляд за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін у певній сфері (сферах) господарської діяльності.

Відповідачем не наведено жодного посилання на відповідний закон та його норму, відповідно до якого Мінекономрозвитку (Мінекономіки) є органом державного нагляду за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

З наведеного вбачається, що дублювання повноважень Мінекономрозвитку (Мінекономіки) та Держпродспоживслужби України (та її територіальних органів) забороняється законом і вказане міністерство не є органом державного нагляду у сфері державного нагляду за формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін і, відповідно, і не уповноважене розробляти, затверджувати та оприлюднювати уніфікований акт у цій сфері.

Суд також враховує норму абз. 15 ст. 3 Закону № 877-V, якою встановлено презумпцію правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду та норму ч. 7 ст. 4 Закону № 877-V, якою визначено, що у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду, така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Відповідно, повноваження Держпродспоживслужби щодо розробки, затвердження та опублікування уніфікованої форми акта перевірки визначені спеціальним Законом № 877-V.

Судом також встановлено, що уніфікована форма акта перевірки, затверджена наказом № 965, не відповідала уніфікованій формі акта, затвердженій Постановою КМУ № 342 у 2018 році.

Згідно п. 6 Методики 2 уніфікована форма акта перевірки розробляється згідно з додатком 2.

Уніфікована форма акта перевірки, затверджена Наказом № 965, не відповідала уніфікованій формі акта, затвердженій Постановою КМУ № 342 і на відміну від уніфікованої форми акта перевірки, що міститься у додатку 2 Методики 2, в уніфікованій формі акта перевірки, що затверджена Наказом № 965 відсутні або не співпадають більшість реквізитів. Зокрема, відсутні такі реквізити, як «вид суб`єкта господарювання за класифікацією суб`єктів господарювання (суб`єкт мікро-, малого, середнього або великого підприємництва), ступінь ризику», «Ступінь ризику суб`єкта господарювання», «Перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких складено перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю)», «Перелік питань для суб`єктів господарювання щодо здійснення контролю за діями (бездіяльністю) посадових осіб органу державного нагляду (контролю)», «оцінка суб`єкта господарювання щодо професійного рівня посадових осіб органу державного нагляду (контролю), які проводили захід державного нагляду (контролю)», що є порушенням п. 5 Методики 2.

З 01.01.2017 на законодавчому рівні було докорінно змінено порядок розроблення та затвердження органами державного нагляду уніфікованої форми акта, що складається за результатами здійснення заходів державного нагляду.

Так, Закон № 877-V, в редакції станом на 11.08.2013, не містив норми абзаців 1 та 2 ч. 2 ст. 5 (з`явилися в редакції цього Закону станом на 01.01.2017) щодо обов`язку Державної регуляторної служби України розробити Методику розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Із початком застосування нової Методики 2 всі критерії та уніфіковані форми актів, розроблені органами державного нагляду на підставі методик, затверджених постановами Уряду України, що втратили чинність згідно з п. 2 Постанови КМУ № 342, є нечинними, оскільки вони не відповідають новій Методиці 2 щодо розроблення актів.

Зважаючи на вищевикладене, суд зауважує, що відповідач використав у своїй діяльності уніфіковану форму акта перевірки, затверджену органом на те не уповноваженим і ця уніфікована форма акта не відповідає Методиці 2, Постанові КМУ № 342 та затвердженій нею уніфікованій формі акта.

Головне управління не обґрунтувало, яким чином уніфікована форма акта із переліком питань, затверджена Наказом № 965 у 2013 році, відповідає новим єдиним підходам до розроблення органами державного нагляду критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду і які впроваджені у 2017 році. Розробка критеріїв ризику органом державного нагляду зумовлює необхідність визначення цим же органом переліку питань та внесення їх до уніфікованої форми акта.

Суд також враховує, що застосування органом державного нагляду норми п. 4 Методики 2 не вбачалось можливим, оскільки перегляд уніфікованої форми акта не міг бути здійснений у зв`язку із відсутністю у органу державного нагляду затвердженої ним же форми акта, а розробка критеріїв ризику органом державного нагляду (з урахуванням вимог Методики 1 та Постанови КМУ № 1064) зумовлює необхідність визначення ним же переліку питань та внесення їх до уніфікованої форми акта (абзаци 7 та 9 ч. 2 ст. 5 Закону № 877-V).

Крім цього, у вказаній нормі відсутні будь-які посилання щодо застосування (або незастосування) її положень до уніфікованих форм актів, що затверджені та опубліковані до набрання нею чинності. Затвердження нової Методики 1 зумовлює зміну переліку питань для здійснення заходів державного нагляду, що вносяться до уніфікованої форми акта.

Відповідно, уніфікована форма акту перевірки має відповідати не лише нормам Закону № 877-V, а й враховувати критерії, встановлені законодавством для визначення ступеня ризику, що враховується органом державного нагляду під час визначення переліку питань для здійснення планового заходу, що затверджується наказом такого органу.

Отже, застосування форми акту, яка не враховує положення Методик 1 та 2, порушує принцип «належного урядування» та унеможливлює проведення перевірок без затвердження нової уніфікованої форми акту.

Судом також встановлено, що акт перевірки та уніфікована форма акта, затверджена наказом № 965 не відповідали п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 № 752, п. 2 Методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду та уніфікованій формі акта перевірки, що затверджені цією ж постановою (втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 342).

За таких обставин, з огляду на встановлену судом відсутність затвердженої та оприлюдненої на власному офіційному веб-сайті уніфікованої форми акту, яка б відповідала Методиці, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 у № 342, суд дійшов до висновку, що у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» були наявні законодавчо мотивовані підстави для недопуску посадових осіб Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до спірної перевірки,

При цьому посилання позивача на те, що останній не здійснює формування та застосування державних регульованих цін, адже з 10.06.2018 втратили чинність відповідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, суд оцінює критично з огляду на таке.

Так, за змістом статті 14 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV ціни/тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

09.10.2017 прийнято новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень якого цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.05.2019, крім статті 1, частини першої статті 2, статей 3-7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту «б» підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 47, ст. 514 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII набрав чинності 10.12.2017. Таким чином, вищезазначені зміни введені в дію 10.06.2018.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Частиною 3 вказаної норми встановлено, що ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає, зокрема, витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем.

Згідно п. 12 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Тобто, згідно з Закону № 2189-VIII витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території включається до ціни послуг з управління багатоквартирним будинком, яка в свою чергу визначається за домовленістю сторін.

Таким чином, новим законом передбачено визначення ціни за домовленістю сторін з управління багатоквартирним будинком, при цьому, питання визначення ціни на послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, вказаним законом не визначено.

Разом з тим, згідно п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, який набрав чинності у цілому з 01.05.2019, передбачено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Отже, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм нового Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, правовідносини за якими були врегульовані нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, який прямо визначав державне регулювання цін з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Таким чином, посилання позивача щодо безпідставності проведення перевірки відповідачем з підстав не віднесення ціни на послуги з утримання багатоквартирних будинків до державних регульованих цін є помилковим.

Згідно з вимогами Закону України від 14.12.2015 № 417-VII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управитель багатоквартирного будинку - це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і при будинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Враховуючи вимоги цього Закону, призначення управителя багатоквартирного будинку здійснюється: за рішенням співвласників багатоквартирного будинку; за результатами конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку.

За таких умов, ціна на послугу з управління багатоквартирним будинком:

- визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем (коли співвласники самостійно приймають рішення про форму управління та функції з управління багатоквартирним будинком передають управителю).

- визначається за результатами конкурсу з призначення управителя - на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

П.2 розділу «предмет договору» типового договору, передбачено, що виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору.

Встановлення ціни - затвердження (фіксація) рівня ціни, відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Отже, тарифи на житлово-комунальні послуги зазначаються у договорах на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, а отже є регульованими цінами.

Крім цього, суд зазначає, що позивач розробляє розрахунки щодо рівня цін/тарифів на послуги, тобто визначає рівень ціни і подає їх на затвердження органу місцевого самоврядування. Таким чином, формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та будинкових територій здійснюється виконавцями, тобто позивачем.

Таким чином, Головним управлінням правомірно здійснено вихід для проведення планової перевірки щодо дотримання позивачем вимог законодавства у сфері ціноутворення.

Щодо підписання рішення, що оскаржується, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 статті 7 Закону розпорядження або інший розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) - обов`язкове для виконання письмове рішення органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень у визначені строки. Розпорядження видається та підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу).

Розпорядження може передбачати застосування до суб`єкта господарювання санкцій, передбачених законом.

Оскаржуване рішення підписано тимчасово виконуючим обов`язки заступника начальника управління ОСОБА_2.

Рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін не є розпорядчим документом щодо усунення виявлених порушень у визначені строки.

Разом з тим, тимчасове виконання обов`язків - це виконання обов`язків за посадою до заміщення цієї вакантної посади в установленому законом порядку.

Наказом Держпродспоживслужби України від 26.03.2019 № 209-к покладено виконання обов`язків заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до заміщення цієї вакантної посади в установленому законом порядку на ОСОБА_2 .

У Головному управлінні наказом від 17.11.2017 № 51-АГ затверджено розподіл обов`язків між начальником та першим заступником і заступником начальника, відповідно до якого одним з обов`язків заступника начальника є організація здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, координація та контроль діяльності управління захисту прав споживачів, зокрема, сектору контролю за регульованими цінами.

Заступник начальника підписує рішення, прийняті за результатами проведених заходів державного контролю (розпорядження про усунення порушень законодавства, постанови про накладення адміністративних стягнень, про застосування адміністративно-господарських та фінансових санкцій тощо), за закріпленими напрямками роботи.

Відтак, доводи позивача щодо підписання оскаржуваного рішення неуповноваженою особою є безпідставними.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 01.11.2019 №37 в цілому є необґрунтованим, що зумовлює необхідність визнання його протиправним та скасування.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5537 від 08.11.2019.

Враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем за звернення з позовною заявою судовий збір у сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок Головного управління Держпрожспоживслужби в м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.11.2019 № 37 про застосування адміністративного-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

3. Стягнути на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (ідентифікаційний код 39607507) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпрожспоживслужби в м. Києві (ідентифікаційний код 40414833) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась