Справа № 640/33733/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Київ № 640/33733/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та визнання недійсним запису,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 878 о/с від 26.10.2020 року в частині звільнення - ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з посади поліцейський відділення № 1 взводу № 2 з підбору та транспортування трупів в морг ГУ Національної поліції у м. Києві;

- поновити - ОСОБА_1 на службі в поліції на посаду поліцейський відділення № 1 взводу № 2 з підбору та транспортування трупів в морг ГУ Національної поліції у м. Києві;

- визнати недійсним запис про звільнення - ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади поліцейський відділення № 1 взводу № 2 з підбору та транспортування трупів в морг ГУ Національної поліції у м. Києві та внести до трудової книжки запис про це;

- допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейський відділення № 1 взводу № 2 з підбору та транспортування трупів в морг ГУ Національної поліції у м. Києві.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним наказом його протиправно звільнено з посади поліцейського відділення № 1 взводу № 2 з підбору та транспортування трупів в морг Головного управління Національної поліції у м. Києві, оскільки на момент звільнення він знаходився на амбулаторному лікуванні. Позивач вважає, що його звільнення відбулось з порушенням приписів ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, яка забороняє звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про безпідставність позовних вимог та вказав, що оскаржуваний наказ прийнято правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України. Відповідачем наголошено, що станом на дату видання оскаржуваного наказу, оригінал листка непрацездатності позивачем до Головного управління Національної поліції в м. Києві надано не було.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 згідно наказу №150 о-с від 22.03.2012 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 Національної поліції України (згідно наказу НПУ від 07.11.2015 №78 о/с).

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві, позивач з 24.09.2020 призначений на посаду поліцейського відділення № 1 взводу № 2 з підбору та транспортування трупів в морг Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.10.2020 №878 «Щодо особового складу» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського відділення №1 взводу №2 роти з підбору та транспортування трупів у морг відповідно до пункту 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції з 02.11.2020.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини <...>.

Відповідно до першої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно частини другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Як зазначалося, позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного за результатами проведеного відповідачем службового розслідування, у ході якого було встановлено порушення позивачем службової дисципліни.

Так, наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.10.2020 №640 «Про застосування дисциплінарного стягнення до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно змісту наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.10.2020 №640, обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування, є наступними.

11.09.2020 о 22.20 автопатрулем Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції по вул. Бориспільській, 27/1 у м. Києві шляхом переслідування та блокування патрульним автомобілем було зупинено автомобіль "Опель Астра", номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив вимоги п. 2.9 "в" та п. 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі -ПДР), а саме: керував автомобілем у темну пору доби з неосвітленим номерним знаком та на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, не зупинився.

Під час перевірки документів у, на той час, молодшого інспектора відділення зв`язку, логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2, а нині поліцейського відділення № 1 взводу № 2 роти з підбору та транспортування трупів у морг старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейськими було встановлено, що він перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: відчувався запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та мав поведінку, що не відповідала обстановці. У зв`язку з цим, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Останній у присутності свідків від проходження огляду відмовився.

За порушення вимог п. 2.5 та п. 2.4 ПДР відносно ОСОБА_1 складено протоколи серії ДПР18 № 427999 та № 122789 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАД відповідно, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №780307, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 будучи працівником поліції, замість надання допомоги та сприяння поліцейським у складанні адміністративних матеріалів, розпочав перешкоджати їм у виконанні службових обов`язків, здійснив спробу втекти з місця події, під час проведення огляду на стан сп`яніння, навмисно затягував процес освідування, відмовився проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу, висловивши згоду пройти такий огляд у лікаря-нарколога, однак по прибуттю до лікарні, також у присутності свідків відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння.

З вищевикладеного відповідач дійшов до висновку про те, що позивачем порушено вимоги п. 6 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. З розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, за що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Обґрунтовуючи адміністративний позов позивач посилається виключно на допущення відповідачем процедурних порушень в ході звільнення позивача, зокрема вимог частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України, водночас обставини, які слугували підставою для проведення службового розслідування, та висновки за результатами його проведення жодним чином не заперечувались позивачем у ході розгляду справи та не спростовувались будь-якими доказами. Доказів оскарження наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.10.2020 № 640 позивачем суду також не надано.

Надаючи оцінку наведеним в адміністративному позовну доводам та аргументам щодо порушення відповідачем процедури звільнення позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Отже, з наведених норм вбачається, що дисциплінарне стягнення може бути застосовано під час тимчасової непрацездатності поліцейського, однак виконується таке стягнення лише після закінчення періоду тимчасової непрацездатності особи.

Наведене правило кореспондується з положеннями частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України, якою закріплено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи листків непрацездатності, позивач у період з 15.09.2020 по 01.12.2020 перебував на лікарняному, що унеможливлює його звільнення у цей період.

Суд наголошує на тому, що згідно частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення поліцейського у разі його перебування на лікарняному можлива виключно після прибуття поліцейського до місця проходження служби.

Не зважаючи на викладене, оскаржуваний наказ виданий 26.10.2020, а позивача звільнено 02.11.2020, тобто у період його тимчасової непрацездатності. При цьому, відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів того, що позивач 26.10.2020-02.11.2020 прибув до місця проходження служби.

Обставини ненадання поліцейським листків непрацездатності за місцем проходження служби не є умовою, яка впливає на можливість звільнення поліцейського до закінчення періоду його тимчасової непрацездатності та до фактичного прибуття до місця проходження служби.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ винесено за наявності на це правових підстав (як реалізація чинного дисциплінарного стягнення), проте передчасно (до прибуття до місця проходження служби після завершення лікарняного).

Як вказав Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 по справі №823/798/17, у такому випадку порушене право позивача підлягає захисту шляхом зміни дати звільнення після закінчення періоду непрацездатності.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Таким чином, оскаржуваний наказ підлягає зміні в частині дати звільнення позивача на 02.12.2020.

Оскільки суд визнає правомірним звільнення позивача, проте змінює виключно дату звільнення, то підстави для задоволення похідних позовних вимог про поновлення на роботі, визнання недійсним запису про звільнення, допуск постанови до негайного виконання в частині поновлення на роботі відсутні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2-5, 19, 72-77, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Змінити наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.10.2020 № 878о/с в частині дати звільнення ОСОБА_1 , визначивши датою звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 - поліцейського відділення № 1 взводу № 2 роти з підбору та транспортування трупів у морг, 02 грудня 2020 року.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась