Справа № 160/4099/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2022 року Справа № 160/4099/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
22.02.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
В обґрунтування заявлених позовних вимог було зазначено, 22.10.2020 року Чернеччинською сільською радою було винесене рішення № 898-8/VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 », на підставі якого за ініціативним зверненням Позивача, ДП «Центр державного земельного кадастру» було розроблено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 . В ході розроблення проекту, фахівцями ДП «Центр державного земельного кадастру» були проведені відповідні геодезичні роботи, та відповідно до проекту залучено матеріали геодезичних вишукувань землевпорядного проектування. Позивач зазначає, що саме здійснення землевпорядною організацією геодезичних робіт стало наслідком визначення точних меж та координат земельної ділянки, яка стала предметом розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Позивача. Тобто, межі земельної ділянки та точні координати були визначені відповідними фахівцями та відповідали необхідним технічним нормам, нормам земельного законодавства, при цьому їх точне визначення на місцевості не створювало обмежень чи перешкод у реалізації прав та інтересів інших землекористувачів. Вказаний факт підтверджено актом перевірки і приймання виконаних робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 від 30.10.2020 року, складеного начальником Магдалинівського районного виробничого Дніпровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».
Позивач вказує, що непогодившись із вказаним рішенням, звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, за наслідками розгляду якої Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/9884/21 набрало законної сили 17.09.2021 року, було визнано протиправними та скасовано рішення відповідача та зобов`язано повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення означеної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Таким чином, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене рішення Відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством України, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов; витребувано у відповідача додаткові докази.
Копію ухвали направлено засобами поштового зв`язку сторонам у справі. Відповідно до наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень представником позивача отримано копію ухвали про відкриття провадження 12.05.2022, а відповідачем разом із копією адміністративного позову 21.04.2022. Тобто, строк на подання відзиву до 06.05.2022.
Розгляд даної адміністративної справи мав відбутись до 30.04.2022 за правилами статті 262 КАС України, проте судом продовжено розгляд справи до збігу терміну на подання відзиву на позов та у зв`язку з перебуванням у період з 25.04.2022 по 27.05.2022 головуючого судді Юхно І.В. у відпустці, з урахуванням того, що а 28.05.2022-29.05.2022 були вихідними днями, суд розглядає справу по суті у перший робочий день 30.05.2022.
Суд зазначає, що ані у встановлений судом строк, ані станом на 30.05.2022 ні відзиву на позов, ні витребуваних судом доказів до суду не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
При цьому, суд враховує, що пунктом 3 Розділу VI КАС встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постанова КМУ від 17.02.2021 №104, від 21 квітня 2021 р. № 405, від 16.06.2021 р. № 611, від 11.08.2021 р. № 855, від 22.09.2021 р. № 981, від 15.12.2021 р. № 1336, від 19.03.2022 № 318) з 19 грудня 2020 р. до 31 травня 2022 р. на території України встановлений карантин.
Проте, суд звертає увагу, що від відповідача станом на 30.05.2022 жодних повідомлень про неможливість подання витребуваних ухвалою від 01.03.2022 доказів до суду, в тому числі з огляду на обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином, надано не було. Будь-яких заяв клопотань до матеріалів справи від відповідача також не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для продовження відповідачем процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 21.07.2009 Магдалиніським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Рішенням Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської від 22.10.2020 року позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Розроблений проект землеустрою погоджено висновком Головного управління Держгеокадастру у Полтавської області від 04.11.2020 № 23374/88-20, а також висновком Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 30.10.2020 б/н.

Позивач звернувся до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 07.12.2020 року позивачеві відмовлено у затвердженні проекту землеустрою з посиланням на те, що розміщення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 не відповідає викопіюванню наданому позивачем сільській раді та відсутнє обґрунтування не відповідності місця розташування запроектованої земельної ділянки бажаному місцезнаходженню.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №160/9884/21, яке набрало законної сили 17.09.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ рішення Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 07.12.2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язано Чернеччинську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазачено позивачем та не спростовано відповідачем в ході судового розгляду, Красовський повторно направив на адресу Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області заяву про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

24.12.2021 Чернеччинською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області було прийнято рішення №2132-12/VIII «Про відмову у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» гр. ОСОБА_1 , яке опубліковано на офіційному сайті (https://chernet.otg.dp.gov.ua/) 04.01.2022.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

При цьому, суд звертає увагу, що резолютивна частина рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №160/9884/21 не містить зобов`язання відповідача повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 на території Заплавського старостинського округу № 3 Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області з урахуванням викладених в цьому рішенні висновків суду.

Крім того, відповідачем не спростовано, що ОСОБА_1 звернувся до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області із повторною заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 на території Заплавського старостинського округу № 3 Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Тобто, між сторонами виник новий спір про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заявлений до розгляду спір підлягає розгляду в порядку окремого позовного провадження, а не в порядку виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України; в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частин 1-3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт б частини 1 статті 121 ЗК України).

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

На час звернення позивача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чинним було наступне нормативно-правове регулювання особливостей безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з вимогами статті 50 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV (в редакції, яка діяла на час надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до частини 8 статті 118 ЗК України (в редакції, чинній до 27.05.2021) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (в редакції до 27.05.2021), і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина 6 статті 186 ЗК України (в редакції, чинній до 27.05.2021)).

Згідно зі статтею 186-1 ЗК України (в редакції, чинній до 27.05.2021) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частина 9 статті 118 ЗК України (в редакції до 27.05.2021) встановлювала, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, за нормативно-правовим регулюванням на час звернення позивача із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та на час розроблення проекту землеустрою, обов`язок затвердити протягом двох тижнів проект землеустрою та передати земельну ділянку у відповідача виникав у разі наявності всіх погоджень уповноважених органів відповідно до статті 186-1 ЗК України.

При цьому, системний аналіз положень дає змогу дійти висновку, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 27.01.2021 у справі №560/1334/19, від 01.02.2021 у справі №560/1282/19.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Наведених висновків також дотримався Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 240/4964/18.

Водночас, суд приймає до уваги, що на час звернення позивача до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у Закон України «Про землеустрій», ЗК України було внесено зміни, зокрема статтю 186-1 ЗК України виключено на підставі Закону № 1423-IX від 28.04.2021, однак це не звільняє відповідача від обов`язку розглянути у двотижневий строк клопотання позивача та затвердити проект землеустрою, оскільки частина 9 статті 118 ЗК України чітко вказує, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Водночас, відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, в даному випадку питання безоплатної передачі земельної ділянки у власність громадян є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування, яким є Чернеччинська сільська рада.

Судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку звернувся до відповідача щодо затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, проте відповідачем було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою з посиланням на те, що розміщення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 не відповідає викопіюванню наданому позивачем сільській раді та відсутнє обґрунтування не відповідності місця розташування запроектованої земельної ділянки бажаному місцезнаходженню.

Водночас, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду відповідачем не було доведено правомірність прийнятого ним рішення, в тому числі не було надано доказів дотримання Чернеччинською сільською радою двотижневого строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняття рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Крім того, в силу положень частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №160/9884/21 було, зокрема, встановлено, що на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Полтавської області позивачем подано погоджений висновком від 04.11.2020 № 23374/88-20 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Крім того, судом також встановлено, що на підставі поданого позивачем проекту землеустрою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, визначено її кадастровий номер :05:001:0193 та сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

З огляду на вищевикладене, враховуючи погодження проекту землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, суд приходить до висновку, що посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що розміщення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 не відповідає викопіюванню наданому позивачем сільській раді та відсутнє обґрунтування не відповідності місця розташування запроектованої земельної ділянки бажаному місцезнаходженню, на етапі розгляду питання щодо відведення у власність земельної ділянки не відповідає правильному застосуванню відповідачем положень статті 118 ЗК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з чим оскаржене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки відповідачем неправомірно прийнято рішення про відмову позивачу у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то порушені права позивача підлягають відновленню судом.

При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статею13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Водночас, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.10.2019 у справі №814/1959/17, відповідно до якого зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок:

«…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

68. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

69. У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України.

70. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними».

Також слід зазначити, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 2 липня 2020 року у справі № 825/2228/18.

Враховуючи викладене, беручи до уваги дві протиправні відмови відповідача, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_2 є саме зобов`язання Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 на території Заплавського старостинського округу № 3 Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області», з урахуванням висновків суду.

Наведений способ відновлення порушеного права відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18 травня 2022 року в справі №500/296/19.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 139 КАС України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 17.02.2022 №0761-6347-7953-5389, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області на користь позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що до матеріалів позову позивачем також було надано квитанцію від 17.02.2022 №1497-5429-7476-4078 про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн.

Проте, оскільки в адміністративному позові заявлено одну вимогу немайнового характеру (про визнання протиправним та скасування рішення), а вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є похідною, то позивач за подання до суду цього адміністративного позову мав сплати судовий збір у розмірі 992,40 грн. і судовий збір за квитанцією від 17.02.2022 №1497-5429-7476-4078 є надміру сплаченим та може бути повернутий в порядку, визначеному ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (місцезнаходження: 51111, Дніпропетровська обл., Магдалинівський р-н, с. Чернеччина, вул. Гарькавого, 5а; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повіністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 24.12.2021 №2132-12/VIII «Про відмову у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Чернеччинську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га, кадастровий номер :05:001:0193 із земель комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 на території Заплавського старостинського округу № 3 Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області», з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно