Справа № 640/563/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ № 640/563/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

11.01.2021 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) через представника звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ), у якій просить:

визнати протиправною відмову ГУ ПФУ зарахувати в страховий стаж позивача період роботи на державній службі з 01.01.2001 по 19.10.2001 на посаді спеціаліста 1-ої категорії місцевого бюджету інспекції економічного аналізу, держдоходів і соціального захисту населення Жовтневого райфінвідділу Жовтневої районної державної адміністрації;

зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу позивача період роботи на державній службі з 01.01.2001 по 19.10.2001 на посаді спеціаліста 1-ої категорії місцевого бюджету інспекції економічного аналізу, держдоходів і соціального захисту населення Жовтневого райфінвідділу Жовтневої районної державної адміністрації;

зобов`язати ГУ ПФУ подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у даній справі.

В обґрунтування заявлених вимог представник зазначила, що відмова в зарахуванні частини страхового стажу позивача є протиправною та порушує право останнього на соціальний захист.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М. від 12.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.02.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому представник ГУ ПФУ зазначає про неможливість провести перевірку по зарахованій особі ОСОБА_1 за період з січня 2001 року по жовтень 2001 року та внести зміни до Реєстру застрахованих осіб, оскільки заява страхувальника з цього приводу не надходила.

Представником позивача подано відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) позивачем виявлено відсутність відомостей про його страховий стаж за період з 01.01.2001 по 19.10.2001 на посаді спеціаліста 1-ої категорії місцевого бюджету інспекції економічного аналізу, держдоходів і соціального захисту населення Жовтневого райфінвідділу Жовтневої районної державної адміністрації.

22.10.2020 позивач звернувся до архівного відділу Солом`янської районної в міста Києві державної адміністрації з проханням у зв`язку із уточненням даних про трудовий стаж в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, надати йому архівну довідку про підтвердження трудового стажу за час роботи в Фінансовому відділі Жовтневої районної державної адміністрації з 1999 року по 2001 рік.

Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією позивачу видано архівну довідку від 28.10.2020 № 108-13737, у якій зазначено, що у документах фонду № Р-41 Жовтневого районного фінансового відділу м. Києва, які зберігаються в архівному відділі Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, в наказах з кадрових питань (особового складу) за 1999, 2001 роки є відомості про те, що ОСОБА_1 , 1975 року народження:

з 17.03.1999 прийняти на посаду спеціаліста 1-ї категорії економічного аналізу, державних доходів і соціального захисту населення на конкурсній основі. Встановити ОСОБА_1 посадовий оклад згідно із штатним розписом 74, 00 грн в місяць за рахунок місцевого бюджету та присвоїти 15 ранг державного службовця (наказ від 17.03.1999 № 8-О);

з 01.06.2000 звільнено по скороченню штатів згідно із статтею 40-1 КЗпП України (наказ від 31.05.2000 № 11);

з 10.07.2000 прийнятий на посаду спеціаліста 1-ої категорії місцевого бюджету інспекції економічного аналізу, держдоходів і соціального захисту населення на конкурсній основі (наказ від 10.07.2000 № 24-О);

з 19.10.2001 звільнений у зв`язку із ліквідацією Жовтневого району згідно із статтею 40 КЗпП України (наказ від 12.10.2001 № 30).

Також Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією позивачу на підставі первинних архівних документів видано архівну довідку від 28.10.2020 № 108-13736, у якій зазначено про нарахування позивачу заробітної плати за період з березня 1999 року по травень 2000 року та з липня 2000 року по жовтень 2001 року.

Відповідні відомості про трудовий стаж позивача за вказаний вище період підтверджується також трудовою книжкою від 07.08.1992 серії НОМЕР_1 (записи № 13 та № 14)).

12.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій висловив прохання виправити його дані в Індивідуальних відомостей про застраховану особу з січня по жовтень 2001 року в Реєстрі застрахованих осіб.

Листом від 14.12.2020 № 28202-29357/Д-10/8-2600/20 ГУ ПФУ повідомило позивача про те, що зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих страхувальником, або його правонаступником, у разі його ліквідації. У разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника, зміни та уточнення вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Оскільки до ГУ ПФУ не надходила заява страхувальника чи його правонаступника на проведення перевірки та (або) рішення суду (що набрало законної сили), яке надається застрахованою особою, провести позапланову перевірку по застрахованій особі ОСОБА_1 за період з січня 2001 року по жовтень 2001 року та внести зміни до Реєстру застрахованих осіб немає можливості.

ОСОБА_1 не погоджуючись із такою відмовою ГУ ПФУ, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 1058-ІV персоніфіковані відомості, внесені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя цієї особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових носіях та/або в електронній формі за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперової та електронної форм документа.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-ІV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною першою статті 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) визначено:

Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб (пункт 1).

Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (пункт 7).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-Vl).

Частиною першою статті 20 Закону № 2464-VI визначено, що Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із частиною третьою статті 20 Закону № 2464-VI на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка.

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб визначає Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 року № 8-1) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 8.07.2014 року за № 785/25562 (далі - Положення № 10-1).

Пунктом 4 розділу І «Загальні положення» Положення № 10-1 визначено, що Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 5 розділу І «Загальні положення» Положення № 10-1).

Відповідно до пункту розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону № 1058-ІV.

Відповідно до пункту 2 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 визначено, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником (абзац перший пункту 4 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1).

Відповідно до абзаців 2,3 пункту 4 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.

Згідно постанови Правління Пенсійного фонду України від 03 грудня 2013 року №25-2, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2013 року за №2141/24673, облік застрахованих осіб, звіти щодо сум нарахованих внесків та сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за періоди до 01.01.2011 ведуться відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 № 7-6 «Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.08.2004 за № 1000/9599, та постанови правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 № 26-1 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 за № 1136/17152; відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України за період до 01.01.2011 подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою платника.

З системного аналізу викладеного вбачається, що для подачі звіту та зарахування до страхового стажу періоду до 2011 року застрахованій особі необхідно подати заяву на проведення перевірки, за результатом якої, поданих відомостей про застраховану особу та звіту буде внесено зміни до Реєстру застрахованих осіб.

При цьому суд зазначає, що орган Пенсійного фонду України має право вносити зміни до відомостей про застраховану особу в Реєстр застрахованих осіб виключно на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Суд звертає увагу на те що, на час звернення позивача із заявою привести у відповідність відомості в Реєстрі застрахованих осіб щодо позивача, судом не приймалось відповідне рішення, а тому, дії відповідача щодо відмови внести зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо позивача є правомірними, оскільки реалізовані в межах наданої компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Водночас, суд вважає, що особа не може бути позбавлена соціальної захищеності, в тому числі, страхового стажу за час роботи на підприємстві внаслідок недотримання роботодавцем порядку обліку особового складу та заробітної плати, оскільки це суперечитиме конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Так, з відповіді ГУ ПФУ, оформленої листом від 14.12.2020 № 28202-29357/Д-10/8-2600/20 видно, що ГУ ПФУ зверталось до Фінансового управління Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації з проханням надати заяву до ГУ ПФУ на проведення перевірки та надати документи за період роботи застрахованої особи ОСОБА_1 за період з січня 2001 року по жовтень 2001 року в Фінансовому управлінні Жовтневої районної в м. Києві районної адміністрації, на яку отримано відповідь від 08.12.2020 № 47906/8 згідно якої Фінансове управління Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації не є правонаступником Фінансового управлінні Жовтневої районної в м. Києві районної адміністрації, документи якої передані на зберігання до архівного відділу Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації.

Разом з цим, факт роботи позивача та отримання заробітної плати у вказаний період у Фінансовому управлінні Жовтневої районної в м. Києві районної адміністрації достеменно встановлено судом.

Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.01.2001 по 19.10.2001 не є підставою для позбавлення позивача на внесення інформацію до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо застрахованої особи, а також права на зарахування цього періоду до страхового стажу позивача, оскільки він не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду його роботи.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача внести зміни до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо сплати страхових внесків Фінансовим відділом Жовтневої районної державної адміністрації в місті Києві за позивача за період з 01.01.2001 по 19.01.2001 та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу період роботи з 01.01.2001 по 19.01.2001 на посаді спеціаліста 1-ої категорії місцевого бюджету інспекції економічного аналізу, держдоходів і соціального захисту населення Жовтневого райфінвідділу Жовтневої районної державної адміністрації.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, оскільки у відповідача відсутні підстави для внесення змін та уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб без рішення суду, що набрало законної сили.

Щодо вимог в частині зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду у визначений законом строк з дня набрання ним законної сили, суд виходить з наступного.

Згідно із частинами першою та другою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, вказаною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В той же час, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створить перешкоди для виконання такого рішення.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із квитанцією, яка містяться в матеріалах справи позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908, 00 грн. Відтак, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у розмірі 454,00 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При цьому має бути наявним причино-наслідковий зв`язок між порушеним судовим провадженням та понесеними витратами.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З наведеного вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано такі документи: копію договору про надання правничої допомоги від 04.01.2021 №401/21 (т. 1 а.с. 44), попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача ОСОБА_1 , який він очікує понести в адміністративній справі (т. 1 а.с. 45), розрахунок понесених судових витрат позивача ОСОБА_1 в адміністративній справі станом на 11.01.2021 (т. 1 а.с. 46), копію звіту від 06.01.2021 адвоката про проведену роботу за договором у січні 2021 року (т. 1 а.с. 47), звіт від 26.02.2021 адвоката про проведену роботу за договором у лютому 2021 року (т. 1 а.с. 76). Також надано копії ордеру серії від 11.01.2021 серії АА №1034897 (т. 1 а.с. 49), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.06.2011 №4564 (т. 1 а.с. 20).

Згідно з вказаними розрахунком та звітами вартість наданих позивачу послуг складає 3 000 грн (1 000 грн за 1 годину) та 1 500 грн, що разом становить 4 500 грн.

При цьому, у звітах зазначено, що такі кошти сплачені замовником (позивачем) у день підписання даного звіту, що підтверджується підписом замовника.

Разом з цим, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 у справі №821/1594/17, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №0240/2505/18-а, така правова позиція підлягає застосуванню в разі ненадання позивачем на підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу відповідних банківських документів про їх сплату.

Враховуючи, що до матеріалів справи не надано банківських документів про оплату витрат на професійну правничу допомогу, а також доказів відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, суд дійшов висновку, що заявлені витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 77, 78, 139, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві внести зміни до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо сплати страхових внесків Фінансовим відділом Жовтневої районної державної адміністрації в місті Києві за ОСОБА_1 за період з 01.01.2001 по 19.01.2001 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 01.01.2001 по 19.01.2001 на посаді спеціаліста 1-ої категорії місцевого бюджету інспекції економічного аналізу, держдоходів і соціального захисту населення Жовтневого райфінвідділу Жовтневої районної державної адміністрації.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні), сплачені згідно із квитанцією від 11.01.2021 № 0.0..1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

У стягненні на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.

У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368).

Суддя О.М. Чудак