Справа № 826/8332/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ № 826/8332/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проМіністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Перевезенцева Олексія Юрійовича поновлення на роботі,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України (надалі - відповідач 1) та державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Перевезенцева О.Ю. (надалі - відповідач 2) про:

визнання незаконним та скасування наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 30 травня 2017 року № 448-р «Про звільнення ОСОБА_1 »;

зобов`язання Міністерство економічного розвитку і торгівлі України поновити мене на посаді, рівнозначній посаді директора департаменту;

стягнення на користь позивача з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 2 червня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 позов задоволено частково.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій не було встановлено фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в частині визначення розміру заробітної плати позивача, необхідного для обчислення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу. Проте при визначенні судами попередніх інстанцій періоду вимушеного прогулу позивача вказані обставини не були враховані.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду від 17.05.2021 від відповідача: Довідку про кількість робочих днів за два останні місяці (повні) перед звільненням позивача; Довідку про заробітну плату позивача за два останні місяці (повні) перед його звільненням (розрахунок заробітної плати за кожен місяць окремо) без урахування сум передбачених п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р.; Довідку про середньоденну заробітну плату; Довідку про кількість днів вимушеного прогулу, з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. за період з 31.05.2017 по 27.04.2021 та Довідку з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати.

02 червня 2021 року представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 17.05.2021 подані письмові пояснення та витребувані судом докази.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 складає 248.

З 13 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року кількість робочих днів складає 140.

Кількість робочих днів з 01 січня 2018 року по день прийняття рішення судом (09.10.2018) кількість робочих днів складає 193.

Відповідно загальна кількість робочих днів з дати, наступної за днем звільнення позивача по день прийняття рішення у справі складає 333 днів вимушеного прогулу.

У той же час, суд зазначає, що наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 30.05.2017 №448-к позивача звільнено з посади директора департаменту координації міжнародних програм - 2.06.2017.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 12.06.2017 №483-к внесено зміни до наказу від 30.05.2017 №448-к: у пункті 1 слова та цифри: « 2 червня 2017 року» замінити словами та цифрами « 12 червня 2017 року».

Отже, наступний день після звільнення позивача є - 13 червня 2017 року.

Так, згідно довідки Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 20.05.2021 №2121-12/723 за останні 2 календарні місяці роботи (квітень - травень 2017 року), заробітна плата позивача становить 29 318,84грн. У той же час середньоденний розмір заробітної плати позивача складав 1503,53грн.

Відповідно середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.06.2017 по 09.10.2018 складає 500 675,49грн. (1503,53*333).

Згідно з п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Підсумовуючи, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд відхиляє доводи представника відповідача, що у даній справі слід застосувати положення абз 2 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», з наступних підстав.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Разом з тим після ухвалення Пленумом Верховного Суду України зазначеної постанови, до Кодексу законів про працю України неодноразово вносилися і доповнення.

Викладений у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» висновок щодо необхідності врахування при визначенні суми виплат за час вимушеного прогулу доходів з інших джерел ґрунтувався на положеннях ч. 3 ст. 117 КЗпП України.

Зазначена норма права передбачала, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи.

Однак частина 3 була виключена зі ст. 117 КЗпП України з набранням 05 січня 2006 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

За таких обставин твердження відповідача про виключення із розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу суми доходів, одержаних з інших джерел, є необґрунтованими.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (м. Київ, 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 червня 2017 року по 09 жовтня 2018 року у розмірі 500 675,49грн. (п`ятсот тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень, 49 копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (м. Київ, 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 33 077,66грн. (тридцять три тисячі сімдесят сім гривень, 66 копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін