Справа № 640/3399/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року м. Київ № 640/3399/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

09.02.2021 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) з 25.02.2020;

- зобов`язати ГУ ПФУ призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону № 796-ХІІ з врахуванням періодів з 10.04.1989 по 27.07.1989, з 08.08.1994 по 31.12.2003, починаючи з 25.02.2020.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він має право на призначення йому пенсії за віком як особі, яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, а відповідач протиправно не зарахував у стаж його роботи періоди з 10.04.1989 по 27.07.1989, з 08.08.1994 по 31.12.2003 з підстав формальних недоліків через неналежне оформлення роботодавцем відповідних записів у трудовій книжці, що не може бути підставою для позбавлення позивача права на їх зарахування до стажу.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому представник ГУ ПФУ проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що відповідно до наданих позивачем документів його загальний стаж складає 10 років 9 місяців 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Окрім того документально не підтверджено первинними документами період та умови на яких позивач приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії 2) 25.02.2020 звернувся до ГУ ПФУ із заявою та доданими до неї документами про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Так, до вказаної заяви про призначення йому пенсії, ОСОБА_1 , зокрема додав копії: трудової книжки; військового квитка; довідки з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності; довідки із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення за пенсією; посвідчення ліквідатора на Чорнобильській АЕС та форма 122.

Листом від 10.03.2020 № 2600-0314-8/32110 ГУ ПФУ повідомило позивачу, що згідно наданих позивачем документів (трудової книжки, військового квитка та довідки від 09.12.1991 № 320) його страховий стаж становить 10 років 9 місяці 3 дні. До страхового стажу не враховано період роботи з 10.04.1989 по 27.07.1989, оскільки підставою для звільнення у трудовій книжці зазначено наказ 1990 року, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Також у вказаному листі зазначено, що довідка від 09.12.1991 № 320, видана Центральною Медикосанітарною частиною № 1, у той час коли у період з 10.04.1989 по 27.07.1989 позивач був працівником Київського радіозаводу. У зв`язку із чим, оскільки позивачем документально не підтверджено первинними документами період та умови на яких він приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а також у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 15 років, позивача повідомлено про відмову у призначенні йому пенсії за його заявою від 25.02.2020.

Також судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , зокрема у період з 10.10.1984 був прийнятий в автотранспортний цех водієм на Київський радіозавод (запис № 8), на якому працював до 08.02.1988 (запис 9). З 22.02.1988 позивач був прийнятий на роботу водієм другого класу на Київське автотранспорте підприємство 33002 (запис № 10), де пропрацював до 03.04.1989 (запис № 11). 10.04.1989 позивач був призначений на посаду водія в групу централізованого господарського забезпечення шкіл та дитячих установ Дарницького районного відділу народної освіти та науки (запис № 12) , звідки був звільнений 27.07.1989 (запис № 13). При цьому записі № 13 трудової книжки позивача підставою звільнення зазначений наказ від 14.07.1990 № 93.

Також в матеріалах справи міститься довідка № 320, видана Державним підприємством «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» про те, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-378а, постановою Радою Міністрів СССР та ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах за списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 02.08.1956 № 1173, у період з 20.09.1986 по 26.09.1986 та з 10.10.1986 по 18.10.1986. Час вказаної роботи до 01.01.1988 зараховується до стажу при призначенні пенсії в трьохкратному розмірі. У період з 08.08.1994 по 31.12.3003 позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Окрім того, як видно з клопотання Виробничого об`єднання «Київський радіозавод» до Держадміністрації Дніпровського району позивач 20.09.1986 та 25.09.1986 (два дні) та 10.10.1986, 18.10.1986 та 24.10.1986 (три дні) здійснював доставку медичного персоналу і медикаментів.

Згідно із довідкою від 09.12.1991 № 320, виданої Центральною Медикосанітарною частиною № 1 також зазначено, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-378а, постановою Радою Міністрів СССР та ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах за списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 02.08.1956 № 1173, у період з 20.09.1986 по 26.09.1986 та з 10.10.1986 по 18.10.1986. Час вказаної роботи до 01.01.1988 зараховується до стажу при призначенні пенсії в трьохкратному розмірі.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 15 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, зменшується на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, зменшується на 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, зменшується на 5 років.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Частиною другою статті 55 Закону №796 встановлено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році зменшується на 10 років;

- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році, зменшується на 5 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, зменшується на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років

- особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, зменшується на 2 роки.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно пункту 1 статті 56 вищенаведеного Закону, час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуання», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Як було вказано вище, відповідач повідомив позивачу про те, що до його загального страхового стажу не врахований період його роботи з 10.04.1989 по 27.07.1989 у зв`язку з наявними у трудовій книжці недоліками, з приводу чого суд зазначає таке.

За правилами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" визначено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Як зазначено вище, трудова книжка позивача містить записи про те, що у період з 10.10.1984 був прийнятий в автотранспортний цех водієм на Київський радіозавод (запис № 8), на якому працював до 08.02.1988 (запис 9). З 22.02.1988 позивач був прийнятий на роботу водієм другого класу на Київське автотранспорте підприємство 33002 (запис № 10), де пропрацював до 03.04.1989 (запис № 11). 10.04.1989 позивач був призначений на посаду водія в групу централізованого господарського забезпечення шкіл та дитячих установ Дарницького районного відділу народної освіти та науки (запис № 12) , звідки був звільнений 27.07.1989 (запис № 13). При цьому записі № 13 трудової книжки позивача підставою звільнення зазначений наказ від 14.07.1990 № 93.

Суд зазначає запис №13 про звільнення звільнений позивача 27.07.1989 згідно з наказом від 14.07.1990 № 93.

Вказане свідчить про неналежне оформлення відповідного запису про звільнення позивача та, відповідно, про неналежне виконання роботодавцями позивача обов`язку щодо ведення трудової книжки відповідного до вимог чинного законодавства.

Однак, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанов від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що в силу постанови Кабінету Міністрів №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92787211) Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вказане, суд вважає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

При цьому суд зазначає, що У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Статтею 82 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням особи щодо призначення пенсії за віком територіальний пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи не менше 15 років. У разі прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, такий орган повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв пенсійний орган обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд вважає, що у цій справі ГУ ПФУ діяло необґрунтовано, оскільки у рішенні про відмову у призначенні пенсії не зазначено, які періоди роботи позивача зараховані до його стажу, а які ні, за виключенням періоду роботи з обґрунтуванням мотивів не зарахування до стажу періоду роботи позивача х 10.04.1989 по 27.07.1989.

Так, оспорюване рішення відповідача містить мотивування незарахування позивачу періоду його роботи з 10.04.1989 по 27.07.1989. Водночас, суд відхиляє такі мотиви, оскільки робота позивача у цей період підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

При цьому, звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 обґрунтовував своє право на призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону № 796-ХІІ також з врахуванням періоду з 08.08.1994 по 31.12.2003, у який як видно з матеріалів справи він був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку.

Суд зазначає, що особливості включення до страхового стажу окремих періодів ведення підприємницької діяльності визначені Законом № 1058-IV, Порядком № 637 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються, зокрема, періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Водночас, згідно з пунктом 4 Порядку №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1). Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відтак, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду ведення особою підприємницької діяльності до 01.05.1993 є сплата страхових внесків за весь період здійснення такої діяльності.

Для зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно слід перебувати на спрощеній системі оподаткування (або бути платником фіксованого податку), а також підтвердити факт реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності відповідною довідкою.

При цьому, період ведення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно може бути зарахований до страхового стажу за умови застосування спрощеної системи оподаткування (зокрема й фіксованого податку) та у разі сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.

Судом встановлено, що у період з 01.01.1998 по 31.12.2003 позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку, що підтверджується відповідними свідоцтвами та патентами (а.с. 32-34).

При цьому згідно із довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (а.с. 79, зворотній бік) ОСОБА_1 у період з 16.10.2000 по 31.12.2000 страхові внески не сплачував.

Таким чином, період ведення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно має бути зарахований до його страхового стажу.

При цьому суд зазначає, що єдиним органом до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії є територіальний орган Пенсійного фонду до якого особа звернулася з відповідною заявою. При цьому, за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.

Проте відповідачем не надано жодної оцінки, зокрема, записам наявним у трудовій книжці іншим періодам позивача та можливості зарахування до стажу позивача періодів ведення підприємницької діяльності. При цьому, з його рішення, взагалі незрозуміло які періоди не зараховані до стажу, у тому числі пільгового.

Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах не надав оцінку відомостям наявним або відсутнім в трудовій книжці позивача, а також можливості зарахування до стажу позивача періодів ведення підприємницької діяльності в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень наданих виключно орган Пенсійного фонду.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 796-ХІІ з 25.02.2020.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в пункті 4.1 рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ призначити йому пенсію є передчасною, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає, а позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що відповідач, будучи уповноваженим органом на розгляд заяв та призначення пенсії фактично не розглянув заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та не навів підстав відхилення ним відомостей наявних в трудовій книжці позивача, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) з 25.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 та прийняти рішення, з урахуванням висновків, викладених в цьому рішенні суду про можливість зарахування до страхового стажу позивача, зокрема періодів: з 10.04.1989 по 27.07.1989 та з 01.01.1998 по 30.06.2000.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368).

Суддя О.М. Чудак