Справа № 640/31133/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 червня 2022 року м. Київ№ 640/31133/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження питання щодо наявності підстав для закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ)

третя особа Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"

про зобов`язання вчинити дії, зняття арешту

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", в якому просить: зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 56544858 та зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В подальшому представником Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" подано до Окружного адміністративного суду міста Києва клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з непідсудністю даної справи адміністративному суду.

Позивач у письмових поясненнях заперечував проти закриття провадження у справі з огляду на те, що предметом спору є виключно неправомірні дії відповідача щодо відмови виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 56544858 та зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 та даний спір не є майновим спором.

Відповідачем ні пояснення щодо клопотання про закриття провадження у справі, ні відзив на позов до Окружного адміністративного суду міста Києва не надіслано.

Проте, відповідачем надіслано до Окружного адміністративного суду міста Києва копію матеріалів виконавчого провадження № 56544858.

Розглянувши клопотання третьої особи про закриття провадження у справі, дослідивши матеріли справи, суд дійшов таких висновків.

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій або бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, в тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, в яких виник спір.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового, приватного права чи інтересу. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 826/12775/15, від 04 лютого 2020 року у справі № 910/7781/19.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як зазначено Великою палатою Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас статтею 59 цього закону законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального України, статті 20 Господарського процесуального кодексу України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Аналогічні висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при відмові виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 56544858 та зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання третьої особи про закриття провадження у справі, з мотивів викладених у такому клопотанні.

У відповідності до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналізуючи наведені вище вимоги діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів, які, на думку позивача, порушені, зокрема, постановою про відкриття виконавчого провадження, останній має звертатися до суду, який видав виконавчий документ.

Тобто, діючим законодавством України передбачено можливість оскарження сторонами, іншими учасниками та особами рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання судового рішення саме до суду, який видав виконавчий документ.

Окрім цього, Верховний Суд констатує, що оскільки, особа є відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчих провадженнях (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17; від 22 квітня 2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/5597/19.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 56544858 відкрито з примусового виконання виконавчого листа №761/3123/16-ц, виданого 23 березня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» боргу в сумі 19266,61 грн.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства Шевченківським районним судом міста Києва.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 238 - 239, частиною 2 статті 142, статтями 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, суд -

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про закриття провадження у справі відмовити.

2.Закрити провадження у справі №640/31133/21 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" про зобов`язання вчинити дії, зняття арешту.

2. Попередити ОСОБА_1 , що повторне звернення з тією самою вимогою не допускається.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд такої справи підлягає в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України Шевченківським районним судом міста Києва

4. Копію цієї ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Кузьменко