Справа № 640/22929/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року м. Київ № 640/22929/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Державної податкової служби України про скасування рішення та податкового повідомлення-рішення,

установив:

ОСОБА_1 за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Державної податкової служби України, в якій просить:

- скасувати рішення Державної податкової служби України від 21.08.2020 №26178/6/99-00-06-02-04-06 про результати розгляду скарги;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 11.06.2020 № про застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням відповіді на відзив на позовну заяву зазначено, що згідно податкового повідомлення-рішення від 21.08.2020 №26178/6/99-00-06-02-04-06 відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) відповідачем застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у сумі 680 грн на підставі необґрунтованого висновку акту камеральної перевірки від 07.05.2020 №3299/26-15-33-04-11/ НОМЕР_1 про порушення ОСОБА_1 строку подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017 та 2018 роки.

Позивач зазначає, що камеральна перевірки проведена з порушення строків, встановлених пунктом 76.3 статті 76 ПК України; акт перевірки від 07.05.2020 №3299/26-15-33-04-11/ НОМЕР_1 складено з порушенням строку, передбаченого пунктом 86.2 статті 86 ПК України.

Також позивач вказала, що податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2018 рік вона подала 08.02.2019, тобто в межах строку передбаченого підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України, однак із недотриманням вимог щодо її форми у зв`язку із чим отримала повідомлення відповідача про відмову у прийнятті податкової декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік, яке сформоване 05.03.2019, тобто з порушенням строку, встановленого підпунктом 49.11.2 пункту 49.11 статті 49 ПК України. Відтак, згідно підпункту 49.9.2 пункту 49.9 статті 49 ПК України податкова декларація про майновий стан та доходи за 2018 рік вважається поданою 08.02.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2020 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ДПС України, Головного управління ДПС у м. Києві до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву в яких вказали на необґрунтованість заявлених вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві ДПС України наголошено на тому, що рішення ДПС України від 21.08.2020 №26178/6/99-00-06-02-04-06 про результати розгляду скарги не впливає на права та обов`язки позивача, оскарження такого рішення не є належним способом захисту прав позивача, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Головне управління ДПС у м. Києві у відзиві звертає увагу на те, що у ході камеральної перевірки, результати якої зафіксовані в акті від 07.05.2020 №3299/26-15-33-04-11/ НОМЕР_1 , встановлено факти подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017 та 2018 роки з порушенням строку встановлено підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України, а саме декларацію за 2017 рік по строку подачі 09.02.2018 подано 08.08.2018, декларацію за 2018 рік по строку подачі 11.02.2019 подано 19.03.2019.

Отже, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

07.05.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкових декларацій ОСОБА_1 про майновий стан та доходи за 2017 та 2018 роки.

За результатами проведеної перевірки складено акт камеральної перевірки від 07.05.2020 №3299/26-15-33-04-11/ НОМЕР_1 .

В ході перевірки встановлено та зафіксовано в акті порушення ОСОБА_1 вимог підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України, а саме порушення граничних термінів подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017 та 2018 роки, а саме декларацію за 2017 рік по строку подачі 09.02.2018 подано 08.08.2018, декларацію за 2018 рік по строку подачі 11.02.2019 подано 19.03.2019.

На підставі вказаного висновку акту камеральної перевірки від 07.05.2020 №3299/26-15-33-04-11/, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.06.2020 №, яким до ОСОБА_1 за порушення вимог підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України застосовані штрафні санкції у загальному розмірі 680 грн.

ОСОБА_1 оскаржила податкове повідомлення-рішення від 11.06.2020 № в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДПС України.

Рішенням ДФС України від 21.08.2020 №26178/6/99-00-06-02-04-06 вказану скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 11.06.2020 № - без змін.

Вважаючи вказані рішення від 11.06.2020 № та від 21.08.2020 №26178/6/99-00-06-02-04-06 протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов наступних висновків.

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні".

Згідно пунктів 76.1, 76.2 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Зміст наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що передбачений пунктом 76.3 статті 76 ПК України 30-денний строк проведення перевірки застосовується виключно для перевірки даних, зазначених у податкової декларації або уточнюючого розрахунку.

При цьому, предметом камеральної перевірки, окрім питань правильності оформлення податкових декларацій, уточнюючих розрахунків можуть бути й інші питання, зокрема пов`язані із своєчасністю подання податкових декларацій, а тому, з урахуванням положень статті 102 ПК України, такою перевіркою може бути охоплено період в 1095 днів за останнім днем граничного строку подання податкових декларацій.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постановах 21.02.2019 у справі №808/2404/17, від 18.06.2020 у справі №820/3280/17, ухвалених у подібних правовідносинах.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд не погоджується із доводами позивача про проведення камеральної перевірки після закінчення строку, передбаченого пунктом 76.3 статті 76 ПК України.

Згідно пункту 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що акт перевірки від 07.05.2020 №3299/26-15-33-04-11/ складено з порушенням строку, передбаченого пунктом 86.2 статті 86 ПК України, адже такий акт фактично складено 07.05.2020 при граничному терміні.

Аналіз вказаних доводів позивача свідчить, що вони є похідними від доводів щодо проведення камеральної перевірки після закінчення строку, передбаченого пунктом 76.3 статті 76 ПК України, які судом визнані необґрунтованими. Тому, суд відхиляє також і доводи позивача про те, що акт перевірки від 07.05.2020 №3299/26-15-33-04-11/ складено з порушенням строку, передбаченого пунктом 86.2 статті 86 ПК України.

Суд зазначає, що висновки позивача щодо протиправності спірних рішень в частині застосування штрафу за несвоєчасне подання позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік ґрунтуються виключно на вказаних доводах про недотримання відповідачем строків проведення перевірки та складання акту перевірки, які визнані судом необґрунтованими.

При цьому, позивач не надав доказів подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік до 09.02.2018, а не 08.08.2018 як вказує відповідач.

В обґрунтування спірних рішень в частині застосування штрафу за несвоєчасне подання позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік додатково до зазначених доводів ґрунтуються також на посиланнях позивача на те, що він подав таку декларацію 08.02.2019, однак з недотримання вимог щодо форми такої декларації у зв`язку із чим отримала повідомлення відповідача про відмову у прийнятті податкової декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік, яке сформоване 05.03.2019, тобто з порушенням строку, встановленого підпунктом 49.11.2 пункту 49.11 статті 49 ПК України. Відтак, згідно підпункту 49.9.2 пункту 49.9 статті 49 ПК України податкова декларація про майновий стан та доходи за 2018 рік вважається поданою 08.02.2019.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивач суд виходить з наступного.

Згідно пункту 177.5. статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

За приписами підпункту 49.11.2 пункту 49.11 статті 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Згідно підпункту 49.9.2 пункту 49.9 статті 49 ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Отже, застосування наслідків, передбачених підпунктом 49.9.2 пункту 49.9 статті 49 ПК України, можливе лише у разі несвоєчасного надсилання контролюючому органу письмового повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації, яка оформлена з дотриманням вимог, встановлених статтями 48 і 49 ПК України.

Відповідно до пунктів 48.1, 48.2 статті 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3 статті 48 ПК України до обов`язкових реквізитів податкової декларації віднесено інформацію про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною.

Встановлено, що податкова декларація про майновий стан та доходи за 2018 рік подана позивачем 08.02.2019 про що свідчить відмітка на вхідному штампі контролюючого органу, проставленому на першій сторінці такої декларації.

При цьому, згідно письмового повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 05.03.2019 №28625/Р/26-15-13-02-15 про відмову у прийнятті вказаної податкової декларації позивача за 2018 рік, таку податкову декларацію подано без обов`язкових додатків, що й слугувало підставою для її неприйняття контролюючим органом.

Судом оглянуто наявну в матеріалах справи копію податкової декларації позивача за 2018 рік та встановлено відсутність у ній інформації про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною.

Позивач не оскаржив повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 05.03.2019 №28625/Р/26-15-13-02-15 чи дії ГУ ДФС у м. Києві щодо неприйняття податкової декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік.

Таким чином, податкова декларація про майновий стан та доходи за 2018 рік оформлена з порушенням вимог статті 48 ПК України (в порушення пункту 48.3 статті 48 ПК України в податковій декларації відсутня інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною), а тому відсутні підстави для застосування у даному випадку того щоб застосувати наслідки, передбачені підпунктом 49.9.2 пункту 49.9 статті 49 ПК України, та вважати вказану податкову декларацію за 2018 рік поданою 08.02.2019.

Наведене свідчить про обґрунтованість висновків відповідача про подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017 та 2018 роки з порушенням граничних термінів, передбачених підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкції згідно податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 11.06.2020 №.

Правомірність повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 11.06.2020 № також є свідченням обґрунтованості рішення Державної податкової служби України від 21.08.2020 №26178/6/99-00-06-02-04-06 про результати розгляду скарги.

При цьому, суд також враховує наступне.

Адміністративний порядок оскарження рішення контролюючого органу у сфері оподаткування встановлений нормами пунктів 56.2, 56.10 статті 56 ПК України.

Так, згідно з пунктами 56.2, 56.10 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Проналізувавши наведені норми, Верховний Суд у постанові від 28.10.2021 у справі №420/4790/19 дійшов висновку, що платник податків у разі незгоди з рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийнятим за розглядом його скарги у процедурі адміністративного оскарження, має право оскаржити це рішення в судовому порядку.

Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004) - зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Рішення контролюючого органу вищого рівня про результати розгляду скарги платника податків на рішення контролюючого органу у сфері оподаткування, зокрема, на податкове повідомлення-рішення не є рішенням про права, законний інтерес чи обов`язок інших осіб, крім цього платника податків, зважаючи на визначений Конституцією України (стаття 67) та ПК України (статті 36, 38, пункт 87.7 статті 87) персоніфікованих характер податкового обов`язку, якщо тільки в самому рішенні прямо не зроблено такий висновок.

Суд зазначає, що рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 21.08.2020 №26178/6/99-00-06-02-04-06 не визначено податкові зобов`язання позивача, а тому таке рішення не порушує її прав та законних інтересів й суд не має правових підстав давати правову оцінку зазначеному рішенню Державної фіскальної служби України.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає, що відповідачами доведено правомірність оскаржуваних рішення, у той час як позивачем не надано належних обґрунтувань та доказів протилежного, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого нею судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Державної податкової служби України про скасування рішення та податкового повідомлення-рішення, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Державна податкова служба України (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43005393).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження відокремленого підрозділу юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Суддя О.М. Чудак