Справа № 200/10987/20-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року Справа№200/10987/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач 04.09.2020 звернувся через Веб портал Пенсійного фонду України, до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя, з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку по списку №1. До заяви позивачем були надані наступні документи: заява про призначення пенсії, копія паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, копія трудової книжки, скановані оригінали пільгових довідок, копія свідоцтва про народження.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя від 08.09.2020, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку, та рішення було обґрунтоване наступним: згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, до досягнення віку. Встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, 45 років які народилися по 31 березня 1970 включно; відповідно до ч.1 ст.26 Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

При розгляді заяви позивача про призначення пенсії, відповідачем не були зараховані: довідка від 17.12.2019; довідка від 05.12.2019; не зараховані періоди, які вказані в трудовій книжці позивача; враховуючи, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивачу виповнилось 52 роки, загальний страховий стаж складає 21 рік 5 місяців 4 дні, пільговий стаж, що дає право виходу на пенсії зі зниженням пенсійного віку по списку №1 4 роки 16 днів. Право на пенсію зі зниженням віку по списку №1 у позивача за наданими документами, отримає в віці 55 років з 03.06.2023 року.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, оскільки він надав усі необхідні документи, що підтверджують його право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.13 ЗУ Про пенсійне забезпечення.

Позивач зауважив, що відповідач не зазначив в рішенні про відмову, з яких підстав не було зараховано в пільговому обчислені: стаж роботи на Крайній півночі; періоди роботи з 12.05.2010 по 12.05.2015 та з 02.04.2018 по 12.12.2019, що підтверджується уточнюючими довідками від 01.02.2018, 05.12.2019 та 17.12.2019. Окрім цього, позивач зазначив, якщо до заяви про призначення пенсії, додані не всі документи, орган що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії, вважається день прийняття заяви про призначення пенсії. Таким чином, відповідач не дотримуючись п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до ЗУ Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, виніс рішення про відмову в призначенні пенсії, хоча, повинен був повідомити позивача письмово про необхідність надання додаткових документів щодо належності трудової книжки позивачу.

Таким чином, позивач вважає, що має право на призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 ЗУ Про пенсійне забезпечення та п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове пенсійне страхування, тому що відповідно до цього Закону, позивач досяг 51 річного віку, має більш половини стажу за списком №1, має загальний стаж більше 20 років та має право на зменшення пенсійного віку. Таким чином, вважає рішення відповідача неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що дійсно позивачем за допомогою послуг Веб-порталу Пенсійного фонду України від 04.09.2020, було подано до відповідача заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Позивачем до заяви були додані наступні документи: паспорт, РНОКПП, трудову книжку, довідки від 17.12.2019 та 05.12.2019, свідоцтво про народження.

Своїм рішенням від 08.09.2020 №318, відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, через недосягнення пенсійного віку. Вищезазначене рішення від 08.09.2020 вважає обґрунтованим та таким що не підлягає скасуванню з наступних підстав.

З 1 січня 2004 року набув чинності ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV. Відповідно до ст.5 зазначеного Закону, він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини, лише у випадках передбачених цим Законом або в частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до якого визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Відповідно до п.16 Прикінцевих положень ЗУ №1058- IV (в редакції до 11.10.2017), положення ЗУ Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. До 11.10.2017 року, порядок визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах було врегульовано нормами ст.13 ЗУ Про пенсійне забезпечення. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148 від 03.10.2017, який набув чинності 11.10.2017 року внесені зміни до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до п.16 Прикінцевих положень ЗУ №1058-IV (в редакції від 11.10.2017), до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Закон України №1058- IV в редакції ЗУ №2148 від 03.10.2017 доповнено ст.114. Відповідно до ч.1 ст.114 ЗУ №1058- IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсій за віком на пільгових умовах, зазначених у ч.2 та ч.3 цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у ч.4 цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацем першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку 45 років які народилися по 31.03.1970 включно. Позивач, згідно даних паспорту народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на день звернення до управління, із заявою про призначення пенсії, позивач досягла повних 51 рік, 11 місяців, 02 дні. Загальний стаж роботи позивача становить 21 рік 05 місяців 4 дні, з них стаж роботи за віком на пільгових умовах список №1, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ №1058-IV становить 4 роки, 16 днів. Згідно до наявного пільгового стажу роботи за списком №1 позивач досягне право на призначення пенсії по досягненню повних 55 років. Враховуючи, що на день звернення до відповідача позивач не досягла пенсійного віку 55 років їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач вважає, що на підставі ст.5 та п.16 Прикінцевих положень ЗУ №1058-IV в редакції (від 01.01.2020) передбачено, що лише цим Законом визначено порядок призначення пенсій та неможливість застосування інших нормативно-правових актів в частині, що суперечать нормам цього Закону. Норми ст.114 цього Закону на даний час є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування по відношенню до позивача.

Щодо зарахування до загального стажу роботи позивача даних трудової книжки періодів роботи з 01.07.2015 по 31.07.2017 та з 01.01.2020 по 22.04.2020, відповідач зазначив, що позивачем було надано свою трудову книжку, згідно якої вона оформлена на ім`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 . Згідно до другого аркушу паспорту позивача, ім`я заявника « ОСОБА_4 ». Враховуючи вищезазначене, у відповідача немає правових підстав для встановлення приналежності трудової книжки позивачу, яку було додано при поданні заяви про призначення пенсії позивачем. Загальний стаж розраховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок про підтвердження пільгового стажу роботи. Експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 01.11.2020 до відповідача, позивачем не надавався. Згідно до індивідуальної відомості про застраховану особу в період з 01.07.2015 по травень 2016 нарахування заробітної плати позивачу не проводилось. За період з 01.06.2016 по 31.01.2017 підприємством ПрАТ «Азовелектросталь» проведено нарахування заробітної плати, але не сплачено страхові внески. Щодо пільгового обчислення стажу роботи за списком №1: з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 13.12.2019 по 22.04.2020, з 02.04.2018 по 12.12.2019; за списком №2: з 12.03.2007 по 11.05.2010. Як вже було зазначено, відповідачем при визначенні права на пенсію не приймались до уваги дані трудової книжки позивача. Довідка від 05.12.2019 складена в порушення затвердженої форми Додатку №5 Порядку №637 та не містить кутовий штамп підприємства; довідку від 17.12.2019 не було враховано при визначенні права на пенсію через невідповідність імені заявника згідно до паспорту та імені, зазначеному в довідці. Щодо врахування стажу роботи з 05.06.1992 по 30.06.1994 та з 01.07.1994 по 15.12.1995 із розрахунку один рік роботи, як один рік та шість місяців, відповідач зазначив, що ним не було враховано даних трудової книжки позивача, тому такі вимоги, щодо зарахування зазначених періодів роботи вважає передчасними.

Відповідач просив повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

У січні 2021 року від відповідача надійшло клопотання з проханням зупинити провадження по справі №200/10987/20-а до набрання чинності рішення Верховного Суду по справі №360/3611/20.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.01.2021, зупинено провадження в адміністративній справі до набрання законної сили рішення Верховного Суду по справі №360/3611/20.

У лютому 2022 року від представника позивача надійшло клопотання з проханням:

- про заміну сторони відповідача по справі з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на належного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області;

- поновлення провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2022 було:

- замінено відповідача по справі з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області;

- поновлено провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою №242 через Вебпортал Пенсійного фонду України про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на пільгових умовах за списком №1, відповідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До заяви позивач надала наступні скановані копії документів:

- заяву про призначення пенсії;

- скановану копію, засвідчену відділом кадрів, трудової книжки серії НОМЕР_2 від 16.07.1987;

- скановані оригінали пільгових довідок, виданих ПрАТ «Азовелектросталь» №210 від 17.12.2019, №8 від 01.02.2018, №202 від 05.12.2019, які підтверджують пільговий характер роботи;

- свідоцтво про народження;

- скановані оригінали паспорту та ідентифікаційного номеру.

08.09.2020 рішенням №318 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного віку.

В зазначеному рішенні №318 від 08.09.2020, прийнятому Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, зокрема було зазначено, що згідно п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і з наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старше після досягнення ними такого віку: 45 років які народилися по 31.03.1970 року включно; відповідно до ч.1 ст.26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Розглянувши надані документи вирішено до стажу не зараховувати пільгову довідку: №210 від 17.12.2019 надану ПрАТ «Азовелектросталь» у зв`язку з тим, що в довідці вказане ім`я ОСОБА_4 , а в паспорті громадянина вказане ОСОБА_4 та довідка №202 від 05.12.2019 у зв`язку з тим, що в довідці відсутній штамп підприємства; у верхньому кутку також до загального стажу не зараховано періоди роботи по трудовій книжці серії НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що в трудовій книжці вказане ім`я на російській мові ОСОБА_4 , а в паспорті на російській стороні ОСОБА_4 . На момент звернення 04.09.2020 ОСОБА_1 виповнилось 52 роки, загальний страховий стаж складає 21 рік 5 місяців 4 дні, пільговий стаж, що дає право виходу на пенсії зі зниженням пенсійного віку по списку №1 4 роки 16 днів. Враховуючи, що заявник не досягла віку передбаченого п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, їй було відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку на пільгових умовах.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, розрахунком стажу позивача, рішенням №318 від 08.09.2020 про відмову в призначенні пенсії позивачу, відзиву на позовну заяву від 11.01.2021 позивачу не зараховано:

- до пільгового стажу за списком №1: період з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 13.12.2019 по 22.04.2020, з 02.04.2018 по 12.12.2019 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до загального страхового стажу, період роботи з 01.07.2015 по 31.01.2017 (з 01.07.2015 по травень 2016 року нарахування заробітної плати позивачу не проводилось) з 01.06.2016 по 31.01.2017 підприємством ПрАТ «Азовелектросталь» проведено нарахування заробітної плати, але не сплачено страхові внески), з 01.01.2020 по 22.04.2020 (не є спірним та врахований управлінням до загального стажу), робота в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з врахуванням кожний рік роботи за один рік і шість місяців: період роботи з 05.06.1992 по 30.06.1994 та з 01.07.1994 по 15.12.1995 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача).

Позивач оскаржує вищевказані дії відповідача щодо не зарахування їй певних періодів роботи, що привели до порушення норм чинного законодавства та її конституційних прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV , право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці на списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону і в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до положень п. 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV, положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі частини 1статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на пільгових умовах по списку №1 за нормами ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та надав відповідні документи.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідно до наявних доказів в матеріалах справи, суд встановив, що відповідач при розгляді заяви про призначення пенсії позивача, не зарахував їй до стажу наступні періоди роботи:

- до пільгового стажу за списком №1: період з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 13.12.2019 по 22.04.2020, з 02.04.2018 по 12.12.2019 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до загального страхового стажу, періоди роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з врахуванням кожний рік роботи за один рік і шість місяців: період роботи з 05.06.1992 по 30.06.1994 та з 01.07.1994 по 15.12.1995 (відповідачем не приймались до уваги дані трудової книжки позивача);

- до загального страхового стажу, періоди роботи з 01.07.2015 по 31.01.2017 (з 01.07.2015 по травень 2016 року нарахування заробітної плати позивачу не проводилось) з 01.06.2016 по 31.01.2017 підприємством ПрАТ «Азовелектросталь» проведено нарахування заробітної плати, але не сплачено страхові внески).

Суд зазначає, що відповідачем не були зараховані вищенаведені періоди роботи позивача, внаслідок розбіжностей вказаних у трудовій книжці та документу що посвідчує особу позивача, в даному випадку паспорта громадянина України. А саме:

- в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 ім`я позивача вказано на російській мові - « ОСОБА_4 », в паспорті на другій сторінці паспорту (на російській стороні) « ОСОБА_4 ».

Стосовно зазначеного на російський мові ім`я « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_4 », в матеріалах справи міститься експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 01.11.2020 за №056/2268-а. Відповідно до якого в українській і російській ономастичних традиціях є особові імена, які мають кілька офіційних варіантів. Варіантні ряди в різних мовах кількісно і якісно не збігаються. Іноді кожен офіційний варіант однієї мови має в іншій мові єдиний варіантний відповідник. Іноді офіційному варіанту однієї мови відповідають в іншій мові декілька офіційних варіантів. Зокрема, ономастична традиція співвідносить три українські офіційні варіанти імені ОСОБА_4 , ОСОБА_4 і ОСОБА_4 з двома російськими варіантами ОСОБА_4 і ОСОБА_4 . З практики лінгвістичних експертиз відомі непоодинокі випадки фіксації в різних документах однієї особи відмінних варіантних форм цього імені, зокрема, внаслідок сплутування варіантних пар при міжмовних перетвореннях особових імен. Ідентифікація таких орфографічно відмінних записів прізвищ у документах однієї особи або членів однієї родини ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами.

З урахуванням зазначеного українські записи особового імені ОСОБА_4 (паспорт, запис ОСОБА_1 ) та записи російською мовою ОСОБА_4 (зазначений паспорт, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 (трудова книжка, запис ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Розбіжності в російських записах зумовлені поліваріантністю особових імен спільного етимологічного походження й виникли внаслідок документальної фіксації офіційних варіантів особового імені: ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (Див.: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Власні імена людей. Словник-довідник. К.: Наукова думка, 1996, с.164,251).

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного висновку українські записи особового імені ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_3 , запис ОСОБА_1 ) та записи російською мовою ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_3 , запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 (трудова книжка серії НОМЕР_2 запис ОСОБА_5 ) є ідентичними.

Окрім цього, в матеріалах справи є наступні документи, що підтверджують зміни прізвища позивача наявні на титульній сторінці трудової книжки:

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 видане від 14.10.1971 року;

- зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_9 підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.10.1987 року серії НОМЕР_5 (запис про зміну прізвища є на титульній сторінці трудової книжки позивача);

- зміна прізвища з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.09.1995 серії НОМЕР_6 (запис про зміну прізвища є на титульній сторінці трудової книжки позивача);

- зміна прізвища з ОСОБА_10 на ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові, виданим від 23.09.2002 серія НОМЕР_7 .

Відповідно до п. 1.1 ч. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.1 ч. 2 Інструкція № 58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською та російською мовами.

Згідно з приписами ч. 2 Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Враховуючи положення п. 2.13 наказу, виданого Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, відповідно до якої зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 дата заповнення від 16.07.1987, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працювала:

- з 05.06.1992 по 30.06.1994 на підприємстві робочого постачання в ресторані мийником посуду, номера записів 7, 8 в трудовій книжці поряд із вказаними записами є відбиток печатки (на російський мові) «Министерство нефтяной промышленности т/о Ноябрськнефтегаз район Крайнего Севера», даний період був не зарахований відповідачем до загального страхового стажу;

- з 01.07.1994 по 15.12.1994 була переведена із «Заполярьенефть» (на російській мові) працювала прибиральником в магазині №48, номера записів 9,10,11 в трудовій книжці поряд із вказаними записами є відбиток печатки (на російський мові) «Отдел кадров Ямало-Ненецкий автономный округ Тюменская область, г. Ноябрськ, Акционерное общество открытого типа, Торговое предприятие Ноябрьторгнефть», даний період був не зарахований відповідачем до загального страхового стажу;

- з 13.05.2015 по 01.04.2018: працювала на ЗАТ «Азовелектросталь» (ЗАТ «Азовелектросталь» перейменоване в ПрАТ «Азовелектросталь»), з 12.05.2010 по 01.03.2016 працювала на посаді машиніста крана (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду, номера запису 21,22 в трудовій книжці; з 01.03.2016 по 21.01.2017 переведена у сталеливарний цех №701 машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих посадах) робіт 5 розряду за строковим договором, номер запису 23 в трудовій книжці; з 21.01.2017 по 10.10.2017 переведена у сталеливарний цех №701 машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду, номер запису 24 в трудовій книжці; з 10.10.2017 по 01.04.2018 переведена до ливарного цеху №706 на формувально-заливну дільницю працівником крану (кранівником) зайнятому на гарячих ділянках робіт 5 розряду, номер запису 25 в трудовій книжці, даний період був не зарахований відповідачем до загального страхового стажу та пільгового стажу за списком №1;

- з 12.03.2007 по 11.05.2010 ЗАТ «Азовелектросталь», працювала в ливарному цеху №195 машиністом крану (кранівником) зайнятим на формувальних, стриженевих, землепідготовчих, обрубних, та очисних відділеннях в ливарному виробництві 5 розряду, номер запису 20 в трудовій книжці, даний період був не зарахований відповідачем до пільгового стажу за списком №2;

- з 02.04.2018 по 22.04.2020, ПрАТ «Азовелектросталь», працювала машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт, номер запису 26 в трудовій книжці, даний період був не зарахований відповідачем до пільгового стажу за списком №1.

Також, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), що сформована 19.10.2020 року та міститься в матеріалах справи, позивач з квітня 2011 року до квітня 2020 року працювала за професією, що обліковується за кодом підстави для обліку спецстажу - ЗПЗ013А1.

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі Порядок №454), під кодом ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №202 від 05.12.2019 та №7 від 01.02.2018, виданих ПрАТ «Азовелектросталь», які підтверджують що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ЗАТ «Азовелектросталь» в період з 12.03.2007 по 11.05.2010 в ливарному цеху №195 за професією машиніст крана (кранівник), зайнятий у формувальних, стрижньових, землепідготовчих, обрубувальних та очисних відділеннях. Професія віднесена до списку №2 на підставі Постанови КМУ №36 від 16.01.2003.

Згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №203 від 05.12.2019 та №8 від 01.02.2018, виданих ПрАТ «Азовелектросталь», які підтверджують що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ПрАТ «Азовелектросталь» в період з 12.05.2010 по 12.05.2015 в ливарному цеху №195, виконувала керування мостовим краном на гарячих ділянках робіт. За професією машиніст крана (кранівник) зайнятий на гарячих ділянках робіт. Професія віднесена до списку №1 на підставі Постанови КМУ №36 від 16.01.2003.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №210 від 17.12.2019, виданою ПрАТ «Азовелектросталь», яка підтверджує, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ПрАТ «Азовелектросталь» в період з 02.04.2018 по 12.12.2019 в сталеливарному цеху №706 виконувала керування мостовим краном на гарячих ділянках робіт, за професією машиніст крана (кранівник) зайнятий га гарячих ділянках робіт. Професія віднесена до списку №1 на підставі Постанови КМУ №461 від 24.06.2016.

Згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, професії «машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт», віднесені до Списку №1, розділ XI, підрозділ 11.5а.

Згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року, професії «машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт», віднесені до Списку №1, розділ XI, підрозділ 5.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Дослідивши матеріали справи, стосовно не зарахування до загального трудового стажу позивача період його роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з врахуванням кожний рік роботи за один рік і шість місяців:

- з 05.06.1992 по 30.06.1994 роки;

- з 01.07.1994 по 15.12.1995 роки, суд зазначає наступне.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в умовах та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей держави, на умовах укладених ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк більше 5-років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зарахувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пункту 3 Постанови Ради Міністрів СРСР № 148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зарахування одного року роботи за один рік та шість місяців запроваджено з 01.03.1960.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, що надає право на отримання пільг, передбачених пунктом 5 вищезгаданого Указу Президії Верховної Ради СРСР з п`яти до трьох років. Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року, визначений Постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Вказаним Переліком, Тюменська область, Ямало-Ненецький автономний округ віднесено до складу районів Крайньої Півночі.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, до 01 січня 1991 року повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17 та від 07 лютого 2018 року у справі №590/871/17.

В трудовій книжці позивача, належно відображено спірний період роботи в умовах Крайньої Півночі, підтверджено пільгову роботу позивача з 05.06.1992 року по 30.06.1994 року, з 01.07.1994 року по 15.12.1995 року в районі Крайньої Півночі. Враховуючи, що судом доведено строк роботи позивача в районі Крайньої Півночі більше трьох років, а також належність трудової книжки позивачу, таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідачем не був зарахований період роботи позивача, за пільговим обчисленням стажу роботи за списком №2, з 12.03.2007 по 11.05.2010 роки на підприємстві ПрАТ «Азовелектросталь» на посаді машиніста крана (кранівник) зайнятий на формувальних, стрижньових, землепідготовчих, обрубувальних та очисних відділеннях в ливарному виробництві 5 розряду в ливарному цеху №195.

Цей період роботи позивача підтверджується записом в його трудовій книжці №20 та довідкою №202 від 05.12.2019 наданою ПрАТ «Азовелектросталь», відповідно до якої ОСОБА_1 працювала машиністом крана (кранівником) зайнятим на формувальних, стрижньових, землепідготовчих, обрубувальних та очисних відділеннях та виконувала керування мостовим краном у ливарному виробництві. Відповідно до зазначеної довідки вищезазначена професія віднесена до професій, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за списком 2 на підставі Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року. Данна довідка видана на підставі атестації робочих місць відповідно до Наказу №297 від 20.07.2005 року.

Суд зазначає, що у відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти таких висновків: основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка; лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу (зокрема, уточнюючих довідок, відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування тощо).

Відповідачем не був зарахований зазначений період роботи позивача у зв`язку з наступних причин:

- в довідці №202 від 05.12.2019 відсутній штамп підприємства у верхньому кутку;

- є розбіжності в імені заявника в трудовій книжці та паспорту, що посвідчує особу позивача.

Як вже зазначалось, судом встановлена належність трудової книжки позивачу. Стосовно відсутнього штампу підприємства у верхньому кутку довідки, суд зазначає, що внесення записів до трудової книжки, оформлення та збереження первинних кадрових документів, видача довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній належить до обов`язків роботодавця, в даному випадку ПрАТ «Азовелектросталь». Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Період роботи позивача з 02.04.2018 по 12.12.2019 підтверджується записом №26 в трудовій книжці позивача та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №210 від 17.12.2019 виданою ПрАТ «Азовелектросталь», тому цей період також підлягає зарахуванню до пільгового стажу за списком №1.

Стосовно не зарахування, відповідачем періодів роботи позивача до страхового та пільгового стажу за списком №1, з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 13.12.2019 по 22.04.2020, суд зазначає.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідачем, позивачу до страхового стажу зарахований період його роботи на ПрАТ «Азовелектросталь» з 13.12.2019 по 22.04.2020, що підтверджується формою PC право розрахунку призначення пенсії та відзивом на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України. Тому в цій частині в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 13.05.2015 по 01.04.2018, як зазначає відповідач (з 01.07.2015 по травень 2016 нарахування заробітної плати позивачу не проводилось, за період з 01.06.2016 по 31.01.2017 проводилось нарахування заробітної плати, але страхові внески роботодавцем не сплачувались), суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

Несвоєчасне виконання роботодавцем обов`язку по своєчасній сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України фактично позбавило позивача соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду її роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Згідно з Довідником кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року № 22-2, код підстави «ЗПЗ013А1» з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Розрахунок стажу (форма РС-право) свідчить, що пенсійний орган зарахував ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в ПрАТ «Азовелектросталь» з 28.05.2014 року по 30.06.2015року; з 01.02.2017 року по 01.04.2018 року; з 09.12.2019 року по 22.04.2020 зараховані до страхового стажу.

До спеціального (пільгового) стажу за Списком № 1 ці періоди не зараховані.

Як зазначив відповідач, довідок на підтвердження пільгового стажу позивача за списком №1 за періоди з 13.05.2015 року по 01.04.2018 року, з 13.12.2019 року по 22.04.2020 року, позивачем надані до відповідача не були.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача містяться записи, відповідно до яких:

- №21 позивач з 12.05.2010 по 31.03.2011 працювала машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду на ЗАТ «Азовелектросталь»;

- №22 позивач з 01.04.2011 по 28.02.2016 працювала машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду на ПрАТ «Азовелектросталь»;

- №23 позивач з 01.03.2016 по 20.01.2017 переведена до сталеливарного цеху №701 машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду за строковим трудовим договором;

- №24 позивач з 21.01.2017 по 09.10.2017 переведена до сталеливарного цеху №701 машиністом крану (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках 5 розряду;

- №25 позивач з 10.10.2017 по 01.04.2018 переведена до сталеливарного цеху №706 на формувально-заливну, машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт 5 розряду;

- №26 позивач з 02.04.2018 по 21.04.2020 робоче місце атестовано як машиніст крана (кранівник) зайнятий на гарячих ділянках робіт;

- №27 позивач з 22.04.2020 звільнена за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Враховуючи, що вищезазначені періоди праці позивача зазначені в трудовій книжці, а також враховуючи, що згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, професії «машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт», віднесені до Списку №1, розділ XI, підрозділ 11.5а. та Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року, професії «машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт», віднесені до Списку №1, розділ XI, підрозділ 5.

Суд вважає що вищезазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу за списком №1.

Преамбулою Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

09 липня 2003 року було прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020). У пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

В пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно пункту 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 23 січня 2020 року.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 45 років які народилися по 31 березня 1970 включно.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи спір відносно визначення правових норм, які підлягають застосуванню при визначенні наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду 03 листопада 2021 року.

В зазначеному рішенні колегія суддів дійшла висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначила, що «частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Основного закону державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У контексті вимог статей 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 щодо порушень частини першої статті 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та висновки, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року поширюються на спірні правовідносини та підлягають застосуванню органами ПФУ.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.

Відповідно до приписів ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого було звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії, відповідач має враховувати висновки, викладені судом у рішенні в даній адміністративній справі, щодо наявності підтвердження страхового стажу та пільгового стажу за списками №1 та №2 позивачу з зарахуванням визначеного судом періоду.

Статтею 58 Закону 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає дії відповідача протиправними, які відобразились у не зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача: з 01.07.2015 по 31.01.2017, з 05.06.1992 по 30.06.1994, з 01.07.1994 по 15.12.1995; до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010; до пільгового стажу за списком №1 з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 02.04.2018 по 12.12.2019, з 13.12.2019 по 22.04.2020, при розгляді її заяви, щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку по списку №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що призвели до винесення рішення про відмову у призначенні пенсії. Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача від 08.09.2020 року № 318 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку на пільгових умовах по списку №1, є протиправним та підлягає скасуванню.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

Відтак, після скасування судом рішення відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 04.09.2020 року і прийняти рішення з урахуванням правової позиції суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 19.11.2020, позивач за подання адміністративного позову сплатив 840,80 грн. судового збору.

Отже, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №318 Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () від 08.09.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступні періоди роботи: до загального страхового стажу: з 01.07.2015 по 31.01.2017, з 05.06.1992 по 30.06.1994, з 01.07.1994 по 15.12.1995; до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010; до пільгового стажу за списком №1 з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 02.04.2018 по 12.12.2019, з 13.12.2019 по 22.04.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.09.2020 року за №242 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням віку по Списку №1, з урахуванням висновків суду у даній справі та із зарахуванням наступних періодів роботи позивача: до загального страхового стажу: з 01.07.2015 по 31.01.2017, з 05.06.1992 по 30.06.1994, з 01.07.1994 по 15.12.1995; до пільгового стажу за списком №2 з 12.03.2007 по 11.05.2010; до пільгового стажу за списком №1 з 13.05.2015 по 01.04.2018, з 02.04.2018 по 12.12.2019, з 13.12.2019 по 22.04.2020.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 40 копійок на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25 серпня 2022 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець