Справа № 420/20768/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Одеса

У залі судових засідань №18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - Профатило Г.Р.

представника відповідача - Козачек С.Д.

представника відповідача - Євтушик В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, зобов`язання розглянути питання призначення відпустки по догляду за дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, поновлення ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області компенсації за час вимушеного прогулу, зобов`язання Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути питання призначення відпустки по догляду за дитиною.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачам строк для подання до суду відзивів на цю заяву, позивачу - відповіді на відзиви.

Представник позивача в судове засідання з`явився. Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що до нього не застосовуються положення Закону України «Про очищення влади» та такі обставини встановлені судовим рішенням у справі №П/811/1275/15, яке набрало законної сили. Крім того, відповідальність особи має індивідуальний характер. Також позивач зазначає, що наказ про звільнення прийнятий в період тимчасової непрацездатності позивача в порушення ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначає, що подавав заяву щодо надання йому відпустки по догляду за дитиною, яку Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів не розглянуто.

Представник відповідача - Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову. Відзив на позовну заяву обґрунтований відповідачем тим, що до повноважень Головного управління не відноситься призначення або звільнення керівника територіального органу, так як Головне управління не є суб`єктом призначення у розумінні норм Закону України «Про державну службу». Отже, повноваження щодо звільнення державних службовців керівників територіальних органів центральних органів виконавчої влади, в силу положень нормативно-правових актів, а саме відповідно до «Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», ст. ст. 83-88№ розділу ІХ «Припинення державної служби» Закону України «Про державну службу» відноситься до прав суб`єкта призначення, тобто Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Крім того, твердження представника позивача про ігнорування Головним управлінням заяви позивача про надання відпустки для догляду за дитиною є помилковими, оскільки після надходження відповідної заяви 22 вересня 2021 року вона була надіслана Голові Держпродспоживслужби.

Представник відповідача - Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову. Відзив на позовну заяву обґрунтований відповідачем тим, що у зв`язку із ненаданням позивачем довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», Держпродспоживслужбю було надіслано запит від 07.09.2021 року №24-9/4304 до Кропивницької митниці Державної митної служби України щодо надання належним чином завіреної копії довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1 , який з 06 травня 2014 року по 20 березня 2015 року обіймав посаду заступника начальника Кіровоградської митниці Міндоходів. Кропивницька митниця листом від 21.09.2021 року №7.22-08-01/12/13/1077 надала відповідь та зазначила, що позивач обіймав посаду заступника начальника Кіровоградської митниці Міндоходів з 06 травня 2014 року по 20 березня 2015 року. За результатами перевірки ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 20 березня 2015 року з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» відповідно до п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до Довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці від 11.03.2015 року, наданої ДФС вбачається, що за результатами перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці ОСОБА_1 встановлено, що відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», позивач за період з 21.11.2013 року по 22.02.2014 року обіймав посаду щодо якої встановлена заборона, а саме на посаді начальника Кримської митниці Міндоходів з 04.06.2013 року по 05.05.2014 року. Відповідач зазначив, що виходячи з отриманої інформації встановлено, що перевірка позивача не завершена, довідка про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» відсутня. Таким чином, перевірка позивача, яка передбачена Законом України «Про очищення влади» проведена відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, відповідач зазначив, що у Держпродспоживслужби під час прийняття позивача на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області була відсутня інформація щодо судових справ з приводу оскарження застосування до нього заборон встановлених Законом України «Про очищення влади». Отже, підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні. Щодо розгляду питання призначення відпустки по догляду за дитиною відповідач зазначив, що позивачем не було додержано вимог ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки», а саме не подано довідки з місця роботи (навчання, служби) одного з батьків дитини, а саме ОСОБА_2 про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки. Крім того, на дату (23.09.2021 року) прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача, Держпродспоживслужбі не було відомо про факт перебування позивача на лікарняному, оскільки позивачем не було повідомлено суб`єкта призначення щодо перебування на лікарняному.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідачів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15 липня 2021 року №478 ОСОБА_1 визначений переможцем конкурсу на зайняття посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 26.08.2021 року №476-К позивача призначено з 01.09.2021 року на посаду Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, як такого, що визначений переможцем конкурсу.

Однак, 30 листопада 2021 року позивача ознайомлено з наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К яким його звільнено 23 вересня 2021 року з посади Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу».

Позивач вважає таке звільнення безпідставним, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з положеннями ст. 2, 6 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Протягом десяти років із дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 16.07.2021 року подав заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», в якій зазначив, що до нього не застосовуються заборони, передбачені ч. 3, 4 ст. 1 Закону, а також подав згоду на обробку персональних даних.

Міністерством юстиції України на запит Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів наданий витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» від 23.07.2021 року, відповідно до якого інформація про позивача в реєстрі відсутня.

Враховуючи наявну інформацію позивача було призначено на посаду Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області наказом від 26.08.2021 року.

При цьому, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів листом №24-9/4304 від 07.09.2021 року звернулася до Кропивницької митниці щодо надання відповідним чином завіреної копії довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1 , який з 06.05.2014 року по 20.03.2015 року обіймав посаду заступника начальника Кіровоградської митниці Міндоходів.

Листом від 21.09.2021 року Кропивницька митниця повідомила відповідача, зокрема, про те, що ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника Кіровоградської митниці Міндоходів з 06.05.2014 року по 20.03.2015 року. Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 24.02.2015 року №117 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» стосовно посадових осіб Міндоходів» з 02 березня 2015 року Державною фіскальною службою України було розпочато перевірку відповідно до Закону України «Про очищення влади» стосовно керівників, їх перших заступників та заступників керівників митниць Міндоходів. За результатами перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та трудовій книжці ОСОБА_1 , Департаментом персоналу ДФС України 11.03.2015 року було складено довідку про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та трудовій книжці. За результатами перевірки ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 20 березня 2015 року, з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» відповідно до п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року у справі №П/811/1275/15, наказом Державної фіскальної служби України від 20.03.2020 року №234-о ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Кіровоградської митниці ДФС з 21.03.2015 року. Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 24.06.2020 року №813-о ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 24.06.2020 року у порядку переведення до Одеської митниці Держмитслужби.

У зв`язку із отриманою інформацією від Кропивницької митниці Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 розпочато перевірку, передбачену Законом України «Про очищення влади», за результатами якої складено довідку від 23.09.2021 року про те, що до ОСОБА_1 застосовуються заборони, передбачені ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , резюме, автобіографії вбачається, що ОСОБА_1 у період з 22.04.2010 року по 09.03.2011 року здійснював трудову діяльність на посаді начальника Кримської митниці (строк перебування становить 10 місяців), у період з 08.09.2011 року по 17.04.2021 року на посаді начальника Львівської митниці (строк перебування на посаді становить 7 місяців), у період з 18.04.2012 року по 24.12.2012 року на посаді начальника Луганської митниці (строк перебування на посаді становить 8 місяців), у період з 25.12.2012 року по 22.04.2013 року начальника Кримської митниці (строк перебування на посаді становить 4 місяці), у період з 04.06.2013 року по 05.05.2014 року начальник Кримської митниці Міндоходів у зв`язку із чим Держпродспоживслужбою складено висновок про результати перевірки відомостей про особу позивача від 23.09.2021 року, та виявлено застосування положень п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Суд звертає увагу, що застосування до позивача положень Закону України «Про очищення влади» за період його трудової діяльності в 2010-2014 роках вже було предметом дослідження судами в іншій справі та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду №П/811/1275/15 від 28 січня 2020 року, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року залишено без змін визнано протиправним і скасовано наказ Міндоходів від 20 березня 2015 року №222-о про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Кіровоградської митниці Міндоходів з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» та його поновлено на цій посаді.

При цьому, Кіровоградський окружний адміністративний суд в рішенні від 28 січня 2020 року у справі №П/811/1275/15 зазначив, що до позивача не підлягає застосуванню п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, а також відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади ґрунтується на принципах верховенства права та законності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист, тощо.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Позивач був звільнений з посади Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області виключно на тих підставах, що в 2010-2014 роках обіймав певні посади.

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ № 1096 (1996) звертає увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, засновані на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

Асамблея вважає за необхідне забезпечити, щоб закони про люстрацію й подібні адміністративні заходи відповідали вимогам держави, заснованої на верховенстві права, і зосереджувалися на загрозах основоположним правам людини й процесу демократизації.

Відповідно до «Керівних вказівок щодо відповідності люстраційних законів та подібних адміністративних заходів вимогам держави, що базується на принципі верховенстві права» Парламентської Асамблеї Ради Європи, закони про люстрацію повинні відповідати певним вимогам. Насамперед, увагу люстрації слід зосередити на загрозах основоположним правам людини і процесу демократизації. Помста не може бути метою таких законів; не повинно допускатися і політичне чи соціальне зловживання результатами процесу люстрації. Метою люстрації є не покарання людей, які вважаються винними, бо це завдання прокурорів, які застосовують кримінальне право, а захист нової демократії.

Люстрація повинна поводитися спеціально створеною незалежною комісією, до складу якої мають увійти видатні громадяни, яких пропонує глава держави і затверджує парламент; люстрація може використовуватися тільки для ліквідації або суттєвого зменшення загрози, яку суб`єкт люстрації становить для формування життєздатної і вільної демократичної держави, використовуючи своє особливе становище, порушуючи права людини або блокуючи процес демократизації; люстрація не може використовуватися для покарання, відплати або помсти; покарання може накладатися тільки за минулу злочинну діяльність на основі кримінального кодексу та у відповідності з усіма процедурами і гарантіями кримінального переслідування; люстрація повинна обмежуватися посадами, щодо яких є всі підстави вважати, що суб`єкти, які їх обіймають, становитимуть значну небезпеку для прав людини і демократії.

Закон України «Про очищення влади» був предметом оцінки Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська комісія), за результатами якої Комісією схвалено Проміжний висновок № 788/2014 на 101-й пленарній сесії 12-13 грудня 2014 року та Остаточний висновок № 788/2014 на 103-му пленарному засіданні 19-20 червня 2015 року.

Згідно Проміжного (п. 64, 65, 82, 104) та Остаточного (п. 18, 69, 70) висновків Венеціанської комісії вина кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам має бути доведена та люстрація має бути заснована на принципі індивідуальної відповідальності, а не колективної.

Без аналізу індивідуальної поведінки неможливо встановити особисту вину осіб, до яких застосовано заборони, для того, щоб переконатися у застосуванні до цих осіб індивідуальної відповідальності, а не колективної, як це задекларовано у принципах Закону України «Про очищення влади», що мали б спрямовувати процес очищення влади (люстрації).

Заборона доступу до державних функцій, що застосовуються до осіб, заснована на простому факті обіймання певної посади з подальшою презумпцією винності. У той час, як цей підхід може бути прийнятним щодо осіб, що обіймали високі посади в комуністичний період і деяких найважливіших державних установах під час правління пана ОСОБА_4 (вищі посади), у всіх інших випадках вина має бути доведена на основі індивідуальних вчинків. Якщо сам факт належності до партії, організації або адміністративного органу старого режиму є підставою для заборони обіймати державні посади, то така заборона зводиться до форми колективного та дискримінаційного покарання, яка несумісна з нормами в галузі прав людини. Тому люстрація ризикує стати політичним інструментом для придушення опонентів.

За законом про люстрацію особи, які підпадають під люстрацію, не мають можливості довести, що, незважаючи на посаду, яку вони обіймали, вони не брали участь в будь-яких порушеннях прав людини і не вживали або не підтримували антидемократичні заходи. На думку Комісії, однак, той факт, що Закон «Про люстрацію» виключає фактор часу в цілому, незалежно від тяжкості минулої поведінки,вступає в конфлікт з принципом «індивідуальної відповідальності», на якому має бути заснована люстрація.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Полях та інші проти України» від 17 жовтня 2019 року, яке стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців на підставі приписів Закону України «Про очищення влади» зазначив, що в основу підходу до розгляду справ, які стосувалися люстраційних заходів, покладено необхідність пошуку балансу між концепцією «демократії, здатної себе захистити», що передбачає принцип політичної лояльності державних службовців («демократична держава вправі вимагати від державних службовців відданості конституційним принципам, на яких вона заснована») та принципу дотримання прав і свобод людини, що гарантовані Конвенцією.

Застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли ОСОБА_5 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

Застосування до заявників встановлених Законом України «Про очищення влади» заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді, ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли ОСОБА_5 був Президентом України.

У ситуації заявників у справі «Полях та інші проти України» ЄСПЛ констатував, що передбачені Законом України «Про очищення влади» заходи могли бути застосовані навіть до державного службовця, призначеного на його посаду задовго до того, як ОСОБА_5 став Президентом України, лише на тій підставі, що він не пішов зі своєї посади протягом року після приходу до влади ОСОБА_6 . Іншими словами, причиною застосування обмежувальних заходів є прихід до влади ОСОБА_6 , а не будь-яка подія, що підірвала демократичний конституційний лад, яка могла статися під час його правління та до якої могла бути причетна відповідна посадова особа. Суд уважає, що обмежувальні заходи такої суворості не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави.

Таким чином, без аналізу індивідуальної поведінки неможливо встановити особисту вину осіб, до яких застосовано означені заборони, для того, щоб переконатися у застосуванні до цих осіб індивідуальної відповідальності, а не колективної, як це задекларовано у принципах Законом України «Про очищення влади», що мали б спрямовувати процес очищення влади (люстрації). Без встановлення зв`язку між указаними особами та узурпацією влади неможливо дійти висновку, що було досягнуто легітимної мети Закону України «Про очищення влади» - недопущення до участі в управлінні державними справами саме осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Отже, не можливо і дійти висновку, що було досягнуто справедливого балансу між захистом інтересів демократичного суспільства, з одного боку, та повагою до прав позивача - з іншого.

Аналогічні позиції щодо застосування до осіб положень Закону України «Про очищення влади» викладені в рішеннях Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі №821/4571/14, від 05.08.2020 року у справі №826/1003/17, від 03.06.2020 року у справі №817/3431/14, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при розгляді цієї справи.

Щодо тверджень позивача про протиправність його звільнення з підстав перебування на лікарняному, суд зазначає, що відповідно до листків непрацездатності, наявних в матеріалах справи позивач з 13.09.2021 року по 29.09.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні №11.

При цьому, наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К позивача звільнено 23 вересня 2021 року, тобто, під час перебування на лікарняному, з посади Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, обставини звільнення позивача з посади у період його тимчасової непрацездатності додатково свідчать про протиправність оскаржуваного наказу.

З врахуванням викладених обставин та встановлених фактів, суд дійшов висновку про протиправність наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К «Про звільнення ОСОБА_1 » та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Скасування наказу про звільнення позивача є підставою для його поновлення на попередній роботі, а саме на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23.09.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до п. 2, 5, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про середню заробіту плату ОСОБА_1 за період роботи з 1 вересня по 23 вересня 2021 року, розрахованої відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденна заробітна плата позивача складає 854,55 грн.

Період вимушеного прогулу в робочих днях складає з 23.09.2021 року по 15.08.2022 року, тобто, по день винесення рішення у цій справі, складає 228 днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату винесення рішення у цій справі складає 194837,40 грн.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 17945,55 грн.

Щодо позовних вимог позивача в частині не розгляду Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів заяви ОСОБА_1 від 20.09.2021 року про призначення відпустки по догляду за дитиною, суд зазначає наступне.

Позивач 20 вересня 2021 року направив до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області заяву щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 27.09.2021 року до 08.08.2023 року, яка надійшла до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області 21.09.2021 року та згодом 22.09.2021 року ця заява направлена Головним управлінням на адресу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів електронною поштою, оскільки безпосереднім керівником начальника Головного управління є Голова Держпродспоживслужби

Проте, вищевказану заяву відповідачем не розглянуто та позивачем не отримано жодної інформації щодо стану його розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.

У відзиві на позовну заяву Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зазначає, що позивачем не додержано вимог ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки», а саме не подано довідки з місця роботи (навчання, служби) одного з батьків дитини, а саме ОСОБА_2 про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки.

Однак, суд звертає увагу, що відповідачем взагалі заява позивача не розглянута, доказів її розгляду не має та відповіді позивачу за результатами розгляду заяви не надано.

Враховуючи зазначене у суду є всі підстави для зобов`язання Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2021 року про призначення відпустки по догляду за дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (вул. 7-ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, ), Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001) про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, поновлення ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області компенсації за час вимушеного прогулу, зобов`язання Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути питання призначення відпустки по догляду за дитиною задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23.09.2021 року.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (вул. 7-ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193982,85 грн.

Зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2021 року про призначення відпустки по догляду за дитиною.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 17945,55 грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (вул. 7-ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнути з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений та підписаний 25.08.2022 року.

Суддя Л.І. Свида