Справа № 640/512/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

06 липня 2022 року м. Київ№ 640/512/21
Окружений адміністративний суд м. Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській

області

про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та стягнення з Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.08.2019 року по 31.07.2020 року у сумі 119239 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять дев`ять ) гривень 68 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач допустив порушення строку розрахунку при звільненні позивача, що є протиправною бездіяльністю та дає підстави для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до ч.2 ст. 117 КЗпП.

Ухвалою суду від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачем було пропущено строк звернення до суду по даній категорії справ та не наведено обставин поважності пропуску такого строку, відтак позовні вимоги повинні бути залишені без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 2002 року позивач проходив військову службу в органах СБ України, з яких з 2015 року до дня звільнення - в Головному управлінні Служби безпеки України у м.Києві та Київській області.

Наказом першого заступника Голови СБУ від 01.04.2019 №408-ос позивача було звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Служби безпеки України, та наказом начальника ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 30.08.2019 року №313-ос виключено зі списків особового складу з 30.08.2019 року.

Перед виключенням зі списків особового складу позивачем на ім`я начальника ГУ СБУ у м.Києві та Київській області було подано рапорт від 29.08.2019 р. щодо здійснення виплат грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 2015 року по 2019 рік. В зв`язку із не повідомленням про результати розгляду вказаного рапорту, 08.01.2020р. позивач звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати відомості про причини не виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у період з 2015 по 2019 роки, а також, просив повідомити про терміни здійснення цих виплат.

Оскільки відповідачем не було проведено необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду із позовом про стягнення суми компенсації.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі №640/4419/20 позов було задоволено.

06 липня 2020 року позивач звернувся до ГУ СБУ у м. Києві та Київській області із заявою про добровільне виконання вказаного рішення. В зв`язку із не отриманням відповіді на вказане звернення, 07.10.2020 позивач знову звернувся до ГУ СБУ у м. Києві та Київській області із запитом на отримання інформації про виконання зазначеного рішення суду щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 року по 2019 рік.

У відповідь на вищевказані звернення Головне управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області листом від 05.11.2020 реєстр. №51/17/К-50пі/122 надало інформацію про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. як учаснику бойових дій з 2015 року по 2019 рік.

Відповідно до вказаного листа відповідача та доданої до нього копії платіжного доручення №1051 від 30.07.2020. грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, була виплачена 31.07.2020 в розмірі 24877,02 грн. шляхом перерахування на картковий кредитний рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Позивач вказує на те, що Головним управлінням Служби безпеки України у м.Києві та Київській області було допущено несвоєчасний розрахунок при звільненні, в частині непроведения розрахунків за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тому є підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до частини 2 ст.117 КЗпП.

Розглянувши подані сторонами докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, ч.1 ст.233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України, в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з наведеного, встановлений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість, строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України. Частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч. 5 ст. 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Позивач вважає, що з 31.08.2019 по 31.07.2020 року із відповідача слід стягнути середній заробіток за весь період затримки.

Суд вважає такі вимоги позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2020 року у справі №640/4419/20 позов ОСОБА_1 було задоволено, зобов`язано ГУ СБ України у м. Києві та Київській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 30 серпня 2019 року.

Після прийняття рішення у справі позивач звернувся до ГУ СБ України в м. Києві та Київській області з заявою від 03.07.2020 (вх. № К-657 від 06.07.2020), в якій повідомив про прийняте судом рішення, просив нарахувати та виплатити йому компенсацію в повному обсязі та надав копію рішення суду у справі № 640/4419/20 і довідку із зазначенням реквізитів його рахунку відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на який необхідно було перерахувати його кошти.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Тому, 31.07.2020 за вих. №51/19-4364 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва ГУ СБ України в м. Києві та Київській області було направлено лист щодо виконання рішення суду від 30.06.2020 у справі №640/4419/20, з доданою копією платіжного доручення від 30.07.2020 №1051.

31.07.2020 позивачу була нарахована виплата в повному обсязі, в сумі 24 877,02 грн на його рахунок, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Тобто, фактично днем виконання судового рішення у справі №640/4419/20 та здійснення виплати позивачу суми компенсації є 31.07.2020.

Пізніше, ОСОБА_1 07.10.2020 звернувся до ГУ СБ України в м. Києві та Київській області з письмовим запитом про надання інформації (вх. К-50пі від 02.11.20), в якому просив повідомити про результати виконання рішення з наданням відповідних підтверджуючих документів.

05.11.2020 за вих. № 51/17/К-50пі/122 позивачу була надана відповідь, та повідомлено що рішення у справі №640/4419/20 добровільно виконано, кошти перераховані на рахунок позивача, а також надано копію платіжного доручення від 30.07.2020 № 1051.

Згодом на адресу Служби безпеки України та ГУ СБ України в м. Києві та Київській області позивачем було направлено ще два аналогічні за змістом запити на інформацію від 05.10.2020 та 20.10.2020, один з яких було скеровано за належністю ГУ СБ України в м. Києві та Київській області (вх. К-43пі/1 від 21.10.20 та К-59пі від 14.12.2020). Відповідь за запити було надано 23.10.2020 за вих. №51/17/К-43пі/1.

11.12.2020 на адресу Служби безпеки України надійшло ще одне звернення позивача, що також було скеровано за належністю ГУ СБ України в м. Києві та Київській області (вх. № К-59пі від 14.12.2020), відповідь позивачу була надана за вих. №51/17/К-59пі/122 від 17.12.2020.

Позивач вказує на те, що про порушення свого права він дізнався лише із відповіді відповідача від 05.11.2020 року, яку він фактично отримав 17.11.2020 року, відтак строк звернення до суду повинен рахуватись саме з цієї дати.

З урахуванням проаналізованих матеріалів справи, суд зауважує, що вказані доводи позивача не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, 31.07.2020 позивачу була нарахована виплата в повному обсязі, в сумі 24 877,02 грн на його рахунок, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із призначенням платежу - «перерахування компенсації невикористаної відпустки ОСОБА_1 на виконання рішення ОАС м. Києва від 30.06.2020 №640/4419/20», що підтверджується змістом платіжного доручення №1051 від 30.07.2020.

Зазначення в платіжному дорученні призначення платежу спростовує доводи позивача про те, що він не знав звідки та за що йому було перераховану вказану вище суму грошових коштів.

Також, факт того, що позивач очікував та повинен був знати, що кошти надійдуть на його рахунок є факт надання останнім довідки, із зазначенням реквізитів його рахунку, відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, зарахування 31.07.2020 року на картковий рахунок суми у розмірі 24 877,02 грн є обставиною, яка не могла залишитись непоміченою позивачем.

Крім того, невідповідність доводів позивача щодо періоду, коли йому стало відомо про фактичне виконання рішення суду, підтверджується наступним.

Так, у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що вперше звернувся до суду із аналогічними позовними вимогами 29.10.2020 року по справі №640/27274/20.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року позовну заяву було повернуто, в зв`язку із не усуненням позивачем недоліків позовної заяви.

Оскільки зміст позовних вимог у позові, який був поданий до суду 29.10.2020 року, є ідентичним до позовних вимог, які є предметом розгляду у даній справі, суд приходить до висновку, що позивачу було відомо про порушення його прав задовго до отримання відповіді ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 05.11.2020 року, в зв`язку із чим він скористався своїм правом на оскарження таких дій до суду ще у жовтні 2020 року.

Подання позивачем до ГУ СБ України у м. Києві та Київській області декількох ідентичних заяв щодо надання інформації про виконання рішення суду, про яке на той час вже був обізнаний позивач, з огляду на вказані вище обставини, суд розцінює, як маніпулювання та зловживання своїми процесуальними правами. Таким чином позивач намагався відтермінувати строк для звернення до суду, рахуючи його від дати надання відповідей ГУ СБ України у м. Києві та Київській області на його запити.

Суд зауважує, що оскільки днем виконання судового рішення та перерахування суми коштів стало 31.07.2020 року, то перебіг строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки розпочався 01.08.2020 (наступний день за днем здійснення виплати), а сплив зазначений строк, відповідно, 01.09.2020.

Оскільки позивач вперше звернувся до суду з позовом 29.10.2020 (по справі №640/27274/20), то він пропустив місячний строк звернення до суду із вказаними вимогами.

Суд звертає увагу, що позов у даній справі був поданий до Окружного адміністративного суду м. Києва 06.01.2021 року, тобто через чотири місяці після спливу строку, наданого КАС України для звернення до суду по даній категорії справ.

Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №802/28/16-а, від 20.06.2018 року у справі №823/761/17 року, від 09.08.2019 року у справі №420/5793/18, від 30.06.2020 року у справі №360/4889/19.

Крім того, суд звертає увагу, що 11.02.2021 Верховний Суд прийняв рішення у справі №240/532/20 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, задля вирішення питання про застосування норми статті 122 КАС України та статті 233 КЗпП України, згідно з яким, відступаючи від правової позиції, викладеної в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, погодився з висновками щодо застосування ч.5 ст. 122 КАС України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні у справах щодо прийняття громадян на публічну службу.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 03.05.2018 в справі №826/6380/17.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №9901/601/19 початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а розпочався для нього з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про ухвалення відносно нього оскаржуваного рішення.

За встановлених обставин, суд вважає, що позивач очевидно був обізнаний щодо необхідності своєчасного звернення за відшкодуванням середньоденного заробітку і не був позбавлений можливості пред`явити відповідний позов вчасно.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у позивача була можливість оскаржувати бездіяльність відповідача в межах визначеного положеннями КАС України строку. Зокрема, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що існували поважні причини для пропуску строку для звернення до суду із вказаними вимогами.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених ч. 3 та ч. 4 ст. 123 цього Кодексу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та стягнення з Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.08.2019 року по 31.07.2020 року у сумі 119239 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять дев`ять ) гривень 68 коп, суд залишає без розгляду.

Керуючись статтями 240, 241-243, 248, 250, 256, 294, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та стягнення з Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.08.2019 року по 31.07.2020 року у сумі 119239 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять дев`ять ) гривень 68 коп - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Вєкуа Н.Г.