Справа № 640/16584/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Київ № 640/16584/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір»

до Київської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення і карти відмови в прийнятті митної декларації,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (далі- позивач /ТОВ «Будівельний двір») з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати Рішення Київської митниці Держмитслужби від 13 листопада 2019 року № UA100000/2019/000439/2 про коригування митної вартості товарів та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00432.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосуванні резервного методу визначення митної вартості товарів, оскільки позивачем до декларації митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість. Натомість висновки митного органу, що надані позивачем відомості щодо ціни імпортованого товару не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально, не ґрунтуються на законі, а тому вважає, що оскаржуване рішення та картка відмови є протиправними, та прийнятими з порушенням норм Митного кодексу України..

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2020 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

9 жовтня 2020 року від відповідача надійшло до суду клопотання, у якому просив залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

06.11.2020 року на виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2020 року від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись, зокрема, на те, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушував прав та законних інтересів позивача, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність позовних вимог. Зазначив, що під час митного оформлення товарів декларантом не було надано відомостей про вартість товару, що виключало можливість перевірки відповідачем числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 2,10 статті 58 Митного кодексу України. Стверджує, що позивачем було надано платіжне доручення від 07.11.2019 № 1626JBKLJ1, яке не містить посилань на інвойс чи специфікацію, відповідно до яких здійснювалась поставка товару, а отже неможливо було перевірити відповідно до якої партії товарів здійснено проплату товару. Крім цього, експортна декларація надана до митного оформлення з порушенням ст. 254 МК України. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості та ціни, яка сплачена або підлягає сплаті не підтверджено документально та не підлягає перевірці, що є порушенням ч.21 ст. 58 МК України. За наведених обставин вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

23.11.2020 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому заперечує доводи відповідача у відзиві, вважає їх необґрунтованими, з підстав наведених у позові. Щодо клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, зазначив, що у даних правовідносинах застосовується спеціальний строк , який визначений ст.102 Податкового кодексу України.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду по справі № 826/19630/16 від 04.09.2018 року слід зазначити, що рішення про коригування митної вартості товару є рішенням контролюючого органу про визначення грошового зобов`язання платника податків, оскільки таким рішенням скоригована митна вартість товару і є базою оподаткування в розумінні статті 23 Податкового кодексу України в її системному тлумаченні зі статтями 49-50 Митного кодексу України, похідним для числового виразу податкового зобов`язання з мита та податку на додану вартість, які платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету. Відтак застосуванню у даному спорі підлягав спеціальний строк, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного, вище суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про залишення позову без розгляду необґрунтоване та до задоволення не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13 березня 2017 року між ТОВ «Будівельний дім» (покупець) та компанією ISOPLUS INTERNATIONAL LIMITED(Китай) (продавець/постачальник) був укладений Контракт №2/2017, на умовах якого постачальник зобов`язується передати товар - скловолоконну сітку у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах визначених контрактом.

7 серпня 2019 року між ТОВ «Будівельний дім» та ISOPLUS INTERNATIONAL LIMITED було укладено Доповнення № 27 до контракту (далі - Специфікація) у відповідності до якої, постачальник зобов`язувався передати, а покупець прийняти товар на загальну суму 23 212, 18 доларів США.

Пунктом 2.1. Контракту визначено, що вартість товару, який поставляється згідно даного Контракту вказаний у Специфікації до контракту .Ціна встановлюється у доларах США та включає в себе вартість усіх митних формальностей у країні доставщика, а також вартість тари, упаковки та маркування.

07.11.2019 року позивачем була проведена фактична оплата Постачальника за товар на суму 23 212,18 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням (SWIFT) № 1626JBKLJ1 ПАТ «Приватбанк».

Також, 21.12.2017 року між позивачем та ТОВ «Хіллдом логістикс»(Виконавець) укладено Договір №21127-28 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів.

Згідно довідки Виконавця від 11.11.2019 року № 1111-1 вартість транспортування вантажу по маршруту Ксинганг (Китай) до митного кордону України Одеський МТП, у контейнері №BSIU9568350, складає 19601,51 грн.

13 листопада 2019 року позивач подав до Київської митниці ДФС електронну митну декларацію (далі також ЕМД) за №UA100070/2019/248318, на суму 23212,18 грн. у якій для митного оформлення задекларовані товари, а саме:

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2х2 у рулонах 800 шт (38400 кв.м.), ширина рулона 1 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 5х5 у рулонах 1098 шт (52704 кв.м.), ширина рулона 1 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 5х5 у рулонах 480 шт (23040кв.м.), ширина рулона 1 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 5х5 у рулонах 950 шт (47500 кв.м.), ширина рулона 1 м., торговельна марка FOREMAN.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 5х5 у рулонах 112 шт (5264 кв.м.), ширина рулона 1 м., ТОРГОВЕЛЬНА МАРКА MESH.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х10м - 1200 шт (540 кв.м.), ширина рулона 0,045 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х20м - 3672 шт (3305 кв.м.), ширина рулона 0,045м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х45м - 2754 шт (5577 кв.м.), ширина рулона 0,045 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х90м -2160 шт (8748 кв.м.), ширина рулона 0,045 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х153м 1680 шт (11567 кв.м.), ширина рулона 0,045 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х20м - 2780 шт (5760 кв.м.), ширина рулона 0,10 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х20м 1920 шт (5760 кв.м.), ширина рулона 0,15 м.

-скловолоконна сітка білого кольору, розмір квадрата 2.5х2.5 у рулонах 1х20м 960 шт (4416 кв.м.), ширина рулона ,23 м.

Митна вартість товару відповідно до графи 43 ЕМД визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Митна вартість товару у ЕМД від 13 листопада 2019року № UA100070/2019/248318 становить 588555,67 грн.(що в доларовому еквіваленті становить 24011,00 дол. США)

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу були подані: - комерційний інвойс від 07.08.2019 №2019USD08;

- прас-лист, Коносамент (Bill of lading) від 15.09.2019 р. №SHWS219090271;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) від 11.11.2019 №1838,

- сертифікат походження товару від 19.09.2019 №19С4401А0660/05192;

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR), складену 06.03.2018 (т.1, а.с 100).

- довідку на підтвердження вартості перевезення від 11.11.2019 року № 1111-1.

За наслідками обробки ЕМД від 13 листопада 2019року № UA100070/2019/248318 програмним забезпеченням митного органу спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за профілем ризику контроль правильності визначення митної вартості .

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у ЕМД митної вартості, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено відсутність у документах, приєднаних до ЕМД, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а також виявлені у них розбіжності .

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 53, ч.5ст.54 Митного кодексу України, митний орган запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; транспортні ( перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачених наказом №599; страхові документи у випадку здійснення страхування; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення, де зазначена ціна товару та її переклад; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; договір з третіми особами, пов`язаний з договором на надання транспортно-експедиційних послуг; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі здійснювались, за визначеними договорами.

На вказаний запит декларант повідомив митний орган про відсутність на момент митного оформлення товарів додаткових документів та просив митний орган достроково прийняти рішення про визначення митної вартості імпортованих товарів.

13 листопада 2019 року Київською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості за №UA100000/2019/000439/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 12 листопада 2019року № UA100070/2019/248318 скоригував до рівня 26537,49 дол. США.

Мотивуючи рішення відповідач зазначив, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки використані декларантом відомості не підтверджені документально.

На підставі вказаного рішення відповідачем було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100070/2019/00432 від 13.11.2019р.

Позивач не погоджуючись з такими рішенням відповідача звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом з`явлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про з`явлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Згідно з частиною 8 статті 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Частиною 9 статті 55 МК України передбачено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом (частина десята статті 55 МК України).

Таким чином, подання декларантом у межах 80-ти денного строку з дня випуску товарів у вільний обіг додаткових документів, які усувають сумніви у достовірності числових значень складових митної вартості оцінюваних товарів, є підставою для скасування рішення про коригування митної вартості та визнання митної вартості, заявленої декларантом.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, зазначену ним у ЕМД від 13.11.2019 №UA100070/2019/248318, відповідач виходив з того, що для підтвердження витрат на транспортування товару позивачем надана довідка від ТОВ «Хіллдом логістик» від 11.11.2019р. № 1111-1, згідно якої вартість переведення складає 19 601,51 грн. Однак відповідно до наданих транспортних документів, Товариство не зазначено безпосереднім виконавцем транспортних послуг. У зв`язку з чим неможливо здійснити перевірку повноти декларування складових митної вартості та відповідність комерційних умов зовнішньо-економічної операції щодо ціни яку сплачено. Також, в поданому до митного оформлення прайс-листі відсутня інформація щодо умов платежу, терміну поставки, дати його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію. Платіжне доручення від 07.11.2019 №1626JBKLJ1 не містить посилань на інвойс чи специфікацію, у зв`язку з чим неможливо перевірити відповідно до якої партії товарів здійснено поставку товарів.

Митний орган зауважує, що складові митної вартості не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно, а тому використання заявленого декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються відповідно до ст.58 МК є неможливим.

З`ясовуючи умови щодо ціни договору в аспекті викладених зауважень митного органу, суд зазначає, що як встановлено вище 13 березня 2017 року між позивачем та постачальником був укладений Контракт №2/2017, на умовах якого постачальник зобов`язується передати товар - скловолоконну сітку у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах визначених контрактом. Вказаним Контрактом сторонами погоджено умови передачі товару, ціну товару, умови поставки товару, умови оплати товару тощо.

До цього Контракту 7 серпня 2019 року між цими ж сторонами було укладено Доповнення № 27 у відповідності до умов якого, постачальник зобов`язувався передати, а покупець прийняти товар на загальну суму 23 212, 18 доларів США.

Пунктом 2.1. Контракту визначено, що вартість товару, який поставляється згідно даного Контракту вказаний у Специфікації до контракту .Ціна встановлюється у доларах США та включає в себе вартість усіх митних формальностей у країні доставщика, а також вартість тари, упаковки та маркування.

Умови поставки товару врегульовано розділом 3. Так, п.3.1. Контракту визначено, що постачальник зобов`язаний поставити , а покупець прийняти товар на умовах «FOB», згідно офіційних правил «ІНКОТЕРМС-2010».

Відповідно до п. 3.6 Контракту Постачальник зобов`язаний сплатити витрати, пов`язані із митною очисткою Товару від мита та експорту.

Пунктом 3.7 Контракту визначено, що Постачальник зобов`язався сплатити витрати, пов`язані із оформленням усіх необхідних товаросупровідних документів у країні Постачальника.

Відповідно до Правил ІСС для використання торгівельних термінів в національній та міжнародній торгівлі (ІНКОТЕРМС 2010) Умови FOB, даний термін означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватись тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водяним транспортом.

Згідно ч.4 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті

Згідно ч. 5 ст. 58 цього Кодексу встановлено, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Отже суд, вважає, що доводи відповідача про не включення у митну вартість витрат на завантаження товару на борт судна та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних зі їх транспортуванням до порту або іншого місця ввезення на територію України є необґрунтованою, оскільки відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010 та умов Контракту згадані витрати покладаються на Постачальника, а отже не підлягають сплаті Позивачем.

Судом встановлено, що при декларуванні товару позивач надав відповідачу такі документи:

- рахунок фактуру (інвойс) № 2019тUSD08 від 07.08.2019, який містить інформацію щодо кількості та характеристик товару та його вартість:

- Доповнення №27(Специфікація) до зовнішньоекономічного Контракту, в якому наявна інформація щодо найменування товару, його кількості та ціни в розмірі 23 212,18 доларів США;

-прейскурант виробника товару з інформацією щодо кількості та характеристик товару, а також вартість всіх складових товару.

Зазначені вище документи містять посилання на зовнішньоекономічний контракт № 2/2017 від 13.03.2017 року та не містить розбіжностей щодо ціни на задекларований товар, на суму 23 212,18 доларів США.

У банківському платіжному дорученні, яке надано відповідачу, зазначено, що платіж в розмірі 23 212,18 доларів США, здійснений на виконання Контракту № 2/2017 від 13.03.2017р. Таким чином, доводи відповідача про розбіжність у документах, які не підтверджують вартість товару є необґрунтованою, і оцінюються судом критично.

Також суд зауважує таке, до переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-лист виробника, а й інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-лист продавця товару.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.

Отже, оскільки прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд, тому висновок відповідача про невідповідність прайс -листа є необґрунтованою.

Суд також відхиляє зауваження відповідача з приводу неможливості ідентифікації платежу з поставкою оцінюваного товару з огляду на відсутність у платіжному документі посилання на інвойс.

Відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постановах Верховного Суду по справі № 810/2784/18, та № 825/1015/17 від 13.03.2018 року.

Так, загальні вимоги до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами, порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.08.2008 № 216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 за № 910/15601 (надалі - Порядок №216).

Пунктом 2.2 Порядку №216 передбачено, що платник заповнює реквізит Призначення платежу в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Отже, законодавцем не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

Суд зазначає, що сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.

Надаючи оцінку доводам відповідача про не підтвердження такої складової митної вартості як транспортні витрати, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2017 року між позивачем та ТОВ «Хіллдом логістикс»(Виконавець) укладено Договір №21127-28 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів. Предметом договору визначено зобов`язання виконавця за рахунок замовника надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великовантажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.

Відповідно до п.2.1.2. Договору обов`язком виконавця є укладення від свого імені договорів з портами, перевізниками, складами судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, з наданих позивачем до митного оформлення документів, а саме: коносаменту (Bill of landing) №SHWS219090271 відслідковується, що транспортування декларованого товару здійснено у контейнері № BSIU9568350 за маршрутом Xingang, Китай до митної території України порт Одеса.,

Згідно довідки Виконавця від 11.11.2019 року № 1111-1 вартість транспортування вантажу по маршруту Ксинганг (Китай) до митного кордону України Одеський МТП, у контейнері №BSIU9568350, складає 19601,51 грн.

З рахунку на оплату №4091 та акту виконаних робіт № 4081 від 11.11.2019 року, які були пред`явлені позивачу від ТОВ «Хіллдом Логістікс», вартість послуг з морського фрахту за межами митної території Україги : Ксінганг, Китай-Одеса, Україна становить 19 601,51 грн. В цьому рахунку є посилання на Договір № 21127-28 від 21.12.2017р. та номер контейнера №BSIU9568350.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду по справі № 804/16553/14, довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про відсутність у товаротранспортних документах ТОВ «Хіллдом Логістікс», як безпосереднього перевізника не може трактуватись, як факт того, що ТОВ «Хіллдом Логістікс», не був виконавцем транспортних послуг даної поставки

Таким чином, матеріали справи спростовують доводи відповідача про не підтвердження позивачем транспортних витрат.

Доводи відповідача, що транспорті витрати обов`язково повинні підтверджуватись актами приймання-передачі виконаних послуг, заявками та платіжними документами суд відхиляє.

Пунктом 6 частини 2 статті 53 МК передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Отже, Митний кодекс України не містить переліку документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

Подібну правову позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 31.01.2018 у справі №810/2839/17, у якій він зазначив про помилковість доводів митного органу про необхідність підтвердження транспортних витрат виключно фінансовими та/або бухгалтерськими документами, і дійшов висновку про те, що довідка про транспортні витрати в даних правовідносинах є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що розмір транспортних витрат, понесених позивачем під час перевезення оцінюваного товару, підтверджується документально.

Суд зауважує, що виходячи із згаданої правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 30.06.2015 (справа 21-591а15), неподання декларантом документів, зазначених у частині другій статті 53 МК, у тому числі тих, про які стверджує відповідач, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у органу доходів і зборів будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили, що подані позивачем документи щодо транспортних витрат містять розбіжності або містять недостовірні відомості про вартість транспортних послуг, не надав.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач не мав обґрунтованих підстав вважати не підтвердженими числові значення складових митної вартості в частині транспортних витрат.

Послідовно проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Зі змісту спірного рішення відповідача вбачається, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною договору.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідних митних деклараціях митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Отже, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, та протиправним.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 13.11.2019 №UA100000/2019/000439/2 не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

В силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Крім того, суд зазначає, що у спірних рішеннях не наведено обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для їх скасування.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять, у зв`язку з чим їх розподіл на момент ухвалення судом рішення у справі не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати Рішення Київської митниці Держмитслужби від 13 листопада 2019 року № UA100000/2019/000439/2 про коригування митної вартості товарів та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100070/2019/00432

3.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний дім» (ідентифікаційний код 32773973, місцезнаходження: 03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа,2 кв.24) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Київської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43337359, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, *-А ) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська