Справа № 640/4929/22
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Київ № 640/4929/22

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) - протиправними;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на пенсію по втраті годувальника та виплачувати пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11 квітня 2021 року з урахуванням Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №09.01.-27/31 від 24.05.2021;

- встановити Головному управлінню Пенсійному фонду України в м. Києві строк для надання звіту про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, посилаючись на те, що призначення пенсії по втраті годувальника не передбачено Законом №1402 - VIII, а щомісячне довічне грошове забезпечення суддів - є особливою формою соціального забезпечення судді, а не є видом пенсії та зазначив, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника у зв`язку зі смертю судді у відставці.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 26.04.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи

Відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, оскільки розрахунок та виплата пенсії позивача здійснюється у передбачений законодавством спосіб.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До 10.04.2021 Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із чоловіком - ОСОБА_2 , який за життя був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років, про що 11 квітня 2021 складено відповідний актовий запис №8727.

У зв`язку зі смертю чоловіка, який був годувальником, Позивач 08.06.2021 року звернулась до Відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в порядку Закону України «Про статус суддів і судоустрій» (далі Закон №1402-VIII) та подала всі необхідні документи.

Відповідач листом від 17.06.2021 року відмовив Позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, посилаючись на те, що призначення пенсії по втраті годувальника не передбачено Законом №1402 - VIII, а щомісячне довічне грошове забезпечення суддів - є особливою формою соціального забезпечення судді, а не є видом пенсії та зазначив, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника у зв`язку зі смертю судді у відставці.

Позивач повторно звернулась до Відповідача із аналогічною заявою від 27.08.2021 року.

Листом від 09.09.2021 року Відповідач знов відмовив Позивачу в переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за Законом №1402 - VIII, на аналогічних підставах, викладених у рішенні від 17.06.2021 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з відомостями свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 від 29.02.2020, проживала у шлюбі з ОСОБА_2 з 14.01.1967 року.

За відомостями довідки №63431243 від 10.06.2021 року та довідки № 63431305 від 10.06.2021 року Позивач проживала зі своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно записів трудової книжки ОСОБА_2 був звільнений з Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку 24.07.2002 року.

Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Вищим Господарським судом України від 24.05.2021 №09.01-27/31, ОСОБА_2 отримував суддівську винагороду - 73 780.20, яка складається з :

Посадовий оклад - 37 836.00;

Доплата за вислугу років (стаж 37 років 10 місяців 08 днів) - 80% = 30 268.80;

Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді -5% = 1891.80;

Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці- 10% =3783.60.

За ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

- пенсія за віком;

- пенсія по інвалідності;

- пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За ст. 37 Закон № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 142 Закону №1402- VIII, судді який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частина 5 ст.142 Закону №1402- VIII встановлює, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України в пункті 7 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Відповідно до п.3 Конституційний Суд України у рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 встановив: «...щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу» .

Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини рішенням у справі (далі ЄСПЛ) «Волков проти України» від 09.01.2013 року (Заява №21722/11) у п. 169 та п.170 встановив: «Вислів «згідно із законом»... також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права. .. формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на конвенційні права особи».

У п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.03.2011 року (Заява №30856/03) зазначив: «Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування.»

Отже, для відповідності норм національного права принципу «якості закону» вимагається дотримання таких вимог: доступність, передбачуваність, зрозумілість.

З аналізу норм Закону №1402- VIII і Закону № 1058-IV вирішення питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі щомісячного довічного грошового утримання судді - не передбачено в законодавстві, що призводить до неможливості передбачити наслідки застосування відповідних норм чи захиститись від неправомірного втручання в свої права.

Тому норми зазначених законів не відповідають критеріям доступності, передбачуваності та зрозумілості.

За ст.3 і ст. 8 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За ст. 22 Конституції України - конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути обмежені.

Отже, буквальне тлумачення Відповідачем норм Закону №1402- VII і Закону № 1058-IV та відмова у переведенні Позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі щомісячного довічного грошового утримання судді, лише на тій підставі, що дані правовідносини непередбачені в законодавстві - обмежує конституційне право Позивача на соціальний захист та на отримання належної пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Тому вирішення неврегульованого в законодавстві питання повинно ґрунтуватися на засадах принципу верховенства права, неможливості обмеження конституційних прав особи та із тлумаченням норм законодавства на користь особи.

Таке твердження узгоджується з позицією Верховного суду України у Постанові від 13.02.2019 року у справі № 822/524/18, де суд посиланням на положення ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Схожа позиція підтверджена у п.52, п.56 Рішення ЄСПЛ «Щокін проти України» від 14.10.2020 року: «.на думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи»

Отже, Відповідач при ухваленні рішення про призначення пенсії Позивачу у зв`язку з втратою годувальника - мав діяти у спосіб найбільш сприятливий для особи.

Отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання судді у відставці призначена на законних підставах та була регулярною виплатою, яка за правовою природою прирівняна до пенсійної виплати за рахунок державних коштів, а тому відмова Відповідача у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді призвела до того, що позивач, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв`язку зі смертю чоловіка, залишилась без матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законодавством.

Позиція, що право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають лише особи, що перебували на утримані годувальника, який отримував пенсію за віком, - не є правомірною, оскільки фактично означає, що якщо годувальник отримував хоч і аналогічний вид забезпечення, який, проте, не називається «пенсією за віком», його утриманці повністю позбавлені права на соціальний захист у вигляді пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

У зв`язку з вищевикладеним, Позивач для реалізації свого конституційного права на соціальний захист - має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від розміру щомісячного довічного грошового утримання судді.

Щодо посилань Відповідача на те, що при розрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника не може враховуватись розмір отримуваного годувальником щомісячного довічного утримання на час настання смерті, суд зазначає наступне.

З огляду на частину 4 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з статтею 142 частиною 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка була призначена чоловіку Позивачки, у зв`язку із звільненням у відставку, та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Відтак, право на переведення позивачки на пенсію у зв`язку з втратою годувальника передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить ніяких виключень щодо годувальників. Крім того, слід зазначити, що відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлася призначеною на законних підставах регулярною виплатою за рахунок державних коштів.

Крім того, згідно із практикою Європейського Суду з прав людини (справа «Пічкур проти України»), якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Отже, ОСОБА_1 , має право на переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на момент смерті її чоловіка. Відповідні посилання Відповідача з приводу того, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсії у зв`язку зі втратою годувальника від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, є неправомірними.

Щодо дати призначення пенсії, суд зазначає, що за ч.3 ст.45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , Позивач із відповідною заявою на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника звернулась до Відповідача 08.06.2021 року. Оскільки з моменту смерті годувальника строк у 12 місяців не був пропущений, то пенсія у зв`язку з втратою годувальника повинна бути призначена з 11.04.2021 року.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіту про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов`язком. В даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю, а тому відмовляє в цій частині позовних вимог.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов, викласти зміст резолютивної частини постанови, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) - протиправними;

3 Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на пенсію по втраті годувальника та виплачувати пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11 квітня 2021 року з урахуванням Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №09.01.-27/31 від 24.05.2021.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур