Справа № 640/8330/22
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 червня 2022 року м. Київ № 640/8330/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись зі позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі Міністерства юстиції

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держави Україна в особі Міністерства Юстиції, з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.11.2017 на протиправну бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаєва під час примусового виконання виконавчого листа № 1423/18836/2012 від 05.03.2013, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва та зобов`язати відновити виконавче провадження;

- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.12.2017 на рішення повідомлення Центрального відділу ДВС м. Миколаєва від 20.12.2017 «Про повернення виконавчого документа Стягувачу без прийняття до виконання», та на бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаєва під час примусового виконання Виконавчого листа №1423/18836/2012 від 05.03.2013, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 163367,00 грн, в тому числі: компенсацію в розмірі не стягнутої на користь позивача суми за рішенням суду - 71057,00 грн та моральної шкоди в розмірі - 92310,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.172 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у цій справі, суд враховує таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч.1 ст.5 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, підставою для звернення позивача з цим позовом стало те, що, на його думку, позивач має право на стягнення з відповідача компенсації в розмірі 71057,00 грн в зв`язку з надмірно тривалим розглядом скарги ОСОБА_1 від 27.11.2017 на протиправну бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаєва під час примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа та зобов`язати відновити виконавче провадження ВП №50544664 та скарги ОСОБА_1 від 27.12.2017 на повідомлення Центрального відділу ДВС у м. Миколаєва від 20.12.2017 «При повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» та на бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві під час виконавчого провадження №1423/18836/12, в подальшому несвоєчасне виготовлення судових рішень та їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі судових рішень, несвоєчасне направлення копій ухвал суду сторонам по справі (в т.ч. до органу ДВС для відновлення виконавчого провадження), та, як наслідок, порушення строків виконання судового рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2013 у справі №1423/18836/2012 протягом дев`яти років.

Як свідчать доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених ним вимог, а також додані до позовної заяви матеріали, позивач фактично висловлює незгоду з діями/бездіяльністю судді Чулуп О.С., здійсненими в рамках розгляду скарг позивача у справі №1423/18836/2012.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за доцільне наголосити, що згідно ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.6 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон № 1402-VIII), здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23.05.2001 № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Враховуючи, що предметом позову в цій справі в частині вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності є правомірність бездіяльності саме судді Чулуп О.С., здійсненими в рамках розгляду скарг позивача у справі №1423/18836/2012, тобто позовні вимоги стосуються вчинення судом передбачених процесуальним законом дій, то такі дії не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого цивільним процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Таким чином, у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо заявлених вимог ОСОБА_1 слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Така правова позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.02.2020 у справі №280/1334/19.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі в частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності.

З огляду на вищевикладені висновки суду, щодо вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 163367,00 грн, в тому числі: компенсацію в розмірі не стягнутої на користь позивача суми за рішенням суду - 71057,00 грн та моральної шкоду в розмірі - 92310,00 грн, суд зазначає, таке.

Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Так, у ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У ч.2 ст.22 ЦК України зазначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У ч.3 ст.23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Матеріали позовної заяви свідчать, що позивач просить відшкодувати шкоду без вимог вирішити публічно-правовий спір, таким чином, в цьому випадку, вимога про відшкодування шкоди повинна вирішуватися судом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі в частині стягнення грошових коштів.

Керуючись статтями ст.5-11, 19, п.1 ч.1 ст.170, ст.241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Держави Україна в особі Міністерства Юстиції про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошових коштів.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення

Суддя: Н.А. Добрівська