Справа № 260/8140/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/8140/21 пров. № А/857/8139/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року, прийняте суддею Микуляк П.П. о 10 годині 21 хвилині у місті Ужгороді, повний текст складений 22.04.2022 року у справі за позовом Ужанського національного природного парку до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

Ужанський національний природний парк (надалі Ужанський НПП, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Закарпатській області (надалі ГУ Держпраці у Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗК 474/290/НП-СП-ФС-38 від 09 грудня 2021 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що Ужанський НПП не може бути одночасно притягнутий до відповідальності за ч.2 ст.265 КЗпП України та ст. 188-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у схожих правовідносинах в постанові від 22 грудня 2020 року в адміністративній справі №260/1743/19.

Щодо не допуску працівника до перевірки суд зазначає, що в Акті про неможливість проведення заходу державного контролю № ЗК/474/290/НП від 02.11.2021 року зазначено адресу проведення інспекційного відвідування: Закарпатська область, смт. Великий Березний, вул. Незалежності, буд. 7, однак позивач зареєстрований за адресою: смт. В. Березний, вул. Шевченка, 27, яка також була зазначена і у направленні на проведення позапланової перевірки №915 від 18.10.2021 року.

Крім того, у вимозі про надання документів від 22.10.2021 року №ЗК/44-В та Акті від 02.11.2021 року №ЗК/474/290/НП про неможливість проведення заходу державного контролю (які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови) відповідач посилається на положення Порядку №823, який на час проведення контрольного заходу втратив чинність.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ Держпраці у Закарпатській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції з покликанням на постанову Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у адміністративній справі №260/1743/19 вважає, що Ужанський національний природний парк не може бути одночасно притягнутий до відповідальності за ч.2 ст.265 КЗпП України та ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак у згаданій постанові Верховний Суд покликався не неможливість притягнення до відповідальності саме фізичної особи - підприємця як за ст.265 КЗпП так і за ч.3 ст.41 КУпАП. Таким чином, вищенаведений правовий висновок Верховного Суду не може бути застосований у справі, що розглядається.

Крім того, ні в наказі Управління Держпраці у Закарпатській області від 18.10.2021 року №243 «Про проведення позапланових перевірок», ні в направленні на проведення позапланової перевірки від 18.10.2021 року №915 немає жодного посилання на постанову Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року. Позапланова перевірка була призначена і проведена на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Щодо наявності у формі акту посилання на Порядок №823, то наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №2161 від 27.10.2020 року затверджені форми документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю Державною службою України з питань праці. Даний наказ є чинним і ніким не оскаржений. Більше того, у формі Акту також є посилання на Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Таким чином, бачити посилання на Порядок №823 і не бачити посилання на Закон №877 є просто перекручуванням фактів.

У судовому засіданні головний державний інспектор Кловалич Ю.В. підтвердив той факт, що для проведення позапланової перевірки важливим був факт надання відповідних документів і не важливо, чи це буде на території Ужанського НПП чи в приміщенні Управління Держпраці у Закарпатській області. Аудіозапис розмови між головним державним інспектором Управління Клованичем Ю.В. та директором Ужанського НПП Соймою А.Д. підтверджує той факт, що останній свідомо ухилявся від надання необхідних документів.

Через ненадання витребуваних документів, Управління Держпраці у Закарпатській області не змогло реалізувати наявне в нього повноваження, що є створенням перешкод у проведенні перевірки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.06.2021 року у справі №826/7706/17.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Ужанського національного природного парку є Закарпатська область, смт.Великий Березини, вул.Шевченка, будинок 27. Дані про відокремлені підрозділи відсутні.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на адресу Управління Держпраці у Закарпатській області у вересні-жовтні 2021 року надійшли звернення працівників Ужанського НПП щодо невиплати їм заробітної плати.

Наказом Управління Держпраці у Закарпатській області від 18.10.2021 року №243 призначено проведення позапланової перевірки Ужансього НПП за зверненнями щодо порушень законодавства про працю відповідно до змісту звернень.

18.10.2021 року відповідачем було видано направлення №915 на проведення позапланової перевірки Ужанського НПП, за адресою: смт. В. Березний, вул. Шевченка, буд.27, у період з 21.10.2021 року по 02.11.2021 року.

22.10.2021 року відповідачем було винесено вимогу про надання документів, відповідно до якої було зобов`язано керівника Ужанського НПП Сойму А.Д., у відповідності до пп.2 п.10 та 11 Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабміну Міністрів України від 21.08.2019 року №823, надати для проведення заходу державного контролю необхідні документи.

02.11.2021 року позивачем було направлено лист №102 головному державному інспектору Клованичу Ю.В., відповідно до якого зазначив, що вимога про надання документів №ЗК 44-В від 22.10.2021 року містить посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Позивач у листі зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/17424/19 від 28.04.2021 року, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 року залишено в силі, визнано протиправною постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823, за таких обставин, позаплановий державний нагляд (контроль) управлінням Держпраці в Закарпатській області проводиться з порушенням вимог ст.259 Кодексу законів про працю, Конвенції №81 від 1947 року, а відтак вимога Управління Держпраці у Закарпатській області про надання документів №ЗК-44-В від 22.10.2021 року у зв`язку з проведенням позапланової перевірки, задоволенню не підлягає.

02.11.2021 року інспектором праці було складено Акт про неможливість проведення заходу державного контролю №ЗК/474/290/НП.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Клованичем Ю.В., у вищезазначеному Акті зазначено, що на виконання направлення від 18.10.2021 року № 915, з метою додержання законодавства про працю відповіли до змісту звернень, 22 вересня 2021 року, було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування Ужанського НПП, який знаходиться адресою: Закарпатська область, смт Великий Березний, вул. Незалежності, буд. 7. Так, було встановлено, що вхідні двері до Ужанського НПП були зачинені, на стук по дверях ніхто не реагував.

15.11.2021 року Головним державним інспектором було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №ЗК474/290/П, якою на директора Ужанського НПП накладено штраф у розмірі 850,00 грн., за порушення передбачене ч.3 ст.188-6 КУпАП.

Вищезгадана постанова була оскаржена до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

09.12.2021 року відповідачем на підставі Акту №ЗК/474/290/НП від 02.11.2021 року було винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗК 474/290/НП-СП-ФС-38, яким на директора Ужанського НПП накладено штраф у розмірі 18000,00 грн., у зв`язку з не допуском інспектора до перевірки.

Частиною 1 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені в частині другій статті 265 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

В межах офіційного нормативного тлумачення вказаного конституційного припису, Конституційний Суд України у пункті 1.1. резолютивної частини Рішення від 30 травня 2001 року № 7-рп/2001 указав, що ним безпосередньо не встановлюються види юридичної відповідальності. За цим положенням виключно законами України визначаються засади цивільно правової відповідальності, а також діяння, що є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями як підстави кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності, та відповідальність за такі діяння. Зазначені питання не можуть бути предметом регулювання підзаконними нормативно правовими актами.

Таким чином, на конституційному рівні відсутні обмеження суверенних повноважень держави щодо організації системи державного примусу з метою забезпечення виконання постановлених перед нею завдань і функцій (в частині запровадження на рівні закону як рішення вищої юридичної сили нових видів відповідальності, відповідних їм складів правопорушень і санкцій за їхнє вчинення).

Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, за якою держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку (наприклад, недотримання правил дорожнього руху / ухилення від сплати податків) за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле з тим, щоб вирішувати різні аспекти соціальної проблеми, що виникла, за умови, що застосовані юридичні засоби в сукупності не є надмірним тягарем для такої особи.

Частини 3, 4 статті 265 Кодексу законів про працю України конкретизували, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Однією з таких санкцій є й адміністративно-господарський штраф.

Визначення адміністративно-господарських санкцій відповідає розумінню заходів державного примусу, що є наслідком вчинення відповідного правопорушення, та має єдину онтологічну основу із заходами юридичної відповідальності.

Нормативне номінування штрафів за статтею 265 Кодексу законів про працю України як фінансових санкцій та формальне відмежування їх законодавцем від адміністративно-господарських свідчить про здійснення формальної правової кваліфікації відповідно до національного законодавства в межах автономного виду відповідальності з тяжінням до означення фінансової відповідальності.

За цих умов, нормативних та фактичних підстав відносити штрафи за статтею 265 Кодексу законів про працю України до заходів адміністративної відповідальності немає.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22.12.2020 року у справі №260/1743/19.

Таким чином, відповідно до оскаржуваної постанови, до позивача застосовано саме фінансову санкцію.

Відповідно до статті 188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у невиконанні законних вимог посадових осіб органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або створенні перешкод для діяльності цих органів.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається із матеріалів справи, та зазначалось вище, за результатами розгляду протоколу про адміністративні правопорушення від 02.11.2021 року №ЗК474/290/АВ/ПД/П/ПТ ГУ Держпраці у Закарпатській області винесло постанову по справі про адміністративне правопорушення №ЗК 474/290/НП-СП-ФС-38 від 09 грудня 2021 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на принцип «non bis in idem», який знайшов своє широке закріплення у низці міжнародних документів, зокрема у такому фундаментальному міжнародному акті у сфері прав людини, як Міжнародний пакт про громадянські і політичні права який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української PCP № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.1973)

Зокрема, у п. 7 ст. 14 Пакту зазначається, що ніхто не повинен бути вдруге засуджений чи покараний за злочин, за який він уже був остаточно засуджений або виправданий відповідно до закону і кримінально-процесуального права кожної країни.

Також, право не бути притягненим до суду або покараним двічі за одне й те саме діяння (non ris in idem) закріплено в ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави. 2. Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи. 3. Жодних відступів від положень цієї статті не допускається на підставі статті 15 Конвенції.

Зазначене право також закріплено у Конституції України. У статті 61 йдеться про те, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Мета статті 4 Протоколу № 7 полягає у забороні повторення кримінальних проваджень (принцип ne bis in idem), рішення за результатами яких «набрали законної сили». Згідно Пояснювальної Записки до Протоколу №7, який посилається на Європейську конвенцію дійсності вироків, рішення «набирає законної сили», якщо воно набрало сили res judicata. Тобто, коли рішення стає нескасовним й коли відсутні жодні додаткові звичайні засоби юридичного захисту, або коли сторони такі засоби вичерпали чи допустили сплив строків використання цих засобів, так і не скориставшись ними. (Sergey Zolotukhin v. Russia [QC], параграф 107). Рішення, які підлягають оскарженню в звичайному порядку, не входять в сферу дії гарантії, що містяться в статті 4 Протоколу № 7, якщо термін для подачі таких скарг ще не закінчився (там же, параграф 108).

Також, ст. 4 Протоколу №7 не обмежується лише правом не бути двічі покараним, але також надає право не піддаватися судовому переслідуванню двічі.

Європейський суд з прав людини також вказав, що стаття 4 Протоколу № 7 чітко забороняє наступне провадження, якщо перше провадження вже завершилось остаточним рішенням на момент початку другого (там же). Що стосується паралельного провадження, стаття 4 Протоколу № 7 не забороняє декілька одночасних проваджень (litis pendens). У такій ситуації не можна сказати, що заявника переслідують декілька разів за «правопорушення, за яке він вже був остаточно виправданим або засудженим» (Garaudy v.France (dec.).

Виходячи з наведеного аналізу, Ужанський національний природний парк притягнуто за різними видами відповідальності, тобто застосовано декілька різних проваджень, зокрема, відповідно до ст.188-6 КУпАП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності (за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади) та постанова оскаржується в судовому порядку, а також відповідно до ст.265 КЗпП України - застосовано фінансову санкцію (за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні). Таким чином, підстав вважати, що останнього притягнуто до подвійної відповідальності немає.

Помилковим є покликання суду першої інстанції на позиції Верховного Суду, позаяк досліджуване питання не є тотожним.

Так, Об`єднана палата Верховного Суду під час розгляду справи №260/1743/19 у постанові від 22 грудня 2020 року дійшла висновку, що в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України) отримує додатковий правовий статус.

Отже, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 41 КУпАП.

Так, Верховний Суд звертав увагу, що і стаття 265 Кодексу законів про працю України, і стаття 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року. Тобто, одним Законом, що не відповідає обставинам нашої справи.

Позивач звертає, як на підставу скасування спірної постанови увагу суду на те, що в направленні зазначено, що місцезнаходження об`єкта відвідування є смт.В.Березний, вул.Шевченка, 27, а не за адресою: смт.В.Березний, вул.Незалежності, 7.

З приводу даного покликання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються, зокрема, місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Ужанського національного природного парку є Закарпатська область, смт.Великий Березин, вул.Шевченка, будинок 27. Дані про відокремлені підрозділи відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що направлення на проведення інспекційного відвідування Ужанський національний природний парк є таким, що відповідає чинному законодавству України.

Ще однією з підстав скасування оскаржуваної постанови суд зазначив посилання в Акті про неможливість проведення заходу державного контролю від 02.11.2021 року №ЗК/474/290/НП на положення Порядку №823, який на час проведення контрольного заходу втратив чинність. Апеляційний суд вважає помилковим такий висновок, з огляду на наступне.

Ні в наказі Управління Держпраці у Закарпатській області від 18.10.2021 року №243 «Про проведення позапланових перевірок», ні в направленні на проведення позапланової перевірки від 18.10.2021 року №915 немає жодного посилання на постанову Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року, оскільки позапланова перевірка була призначена і проведена на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Щодо наявності у формі Акту посилання на Порядок №823, то наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №2161 від 27.10.2020 року затверджені форми документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю Державною службою України з питань праці. Даний наказ є чинним і ніким не оскаржений. Більше того, у формі акту є також посилання на Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оспорювану постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗК 474/290/НП-СП-ФС-38 від 09 грудня 2021 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак, підстав для її скасування немає.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області задовольнити.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі №260/8140/21 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову Ужанського національного природного парку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 25.08.2022 року.