Справа № 640/8670/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

16 червня 2022 року м. Київ№ 640/8670/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника відповідача Куртмоллаєва А.Е., у відсутність інших учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника Міністерства оборони України про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 21 лютого 2020 року в частині відмови у визначені учасником бойових дій в Народній Республіці Ангола в період з 19.09.1996 по 20.12.1996;

- зобов`язати комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби вчинити дії щодо визнання учасником бойових дій в Народній Республіці Ангола в період з 19.09.1996 по 20.12.1996 та видати посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив про протиправність відмови у визнані учасником бойових дій, оскільки в Народній Республіці Ангола в період з 19.09.1996 по 20.12.1996 тривав військовий конфлікт.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Представником відповідача 28.09.2021 подано відзив на позовну заяву до якого долучено клопотання про застосування строків позовної давності, тобто залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки він ще 06.04.2020 отримав оскаржувану відмову Міністерства оборони України, що підтверджується відміткою на аркуші листа-повідомлення, а позовну заяву подав 29.03.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2021 запропоновано ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо заявленого представником Міністерства оборони України клопотання про застосування строків позовної давності в адміністративній справі №640/8670/21 чи заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з наданням суду доказів поважності причин пропуску такого строку протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали з додатками.

Позивачем 01.11.2021 подано письмові пояснення, в яких зазначено, що ніякої копії протоколу нарочно він не отримував, а вперше йому стало відомо про відмову саме з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.03.2021 №13/1962. Крім того зазначено, що дані пояснення не є остаточними і якщо відповідачем будуть надані докази отримання позивачем протоколу Міністерства оборони України від 21.03.2020 №3, позивачем будуть надані додаткові пояснення з приводу оригіналу його підпису.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2021 у справі призначено судове засідання та визнано явку позивача в засідання обов`язковою.

В судовому засіданні 09.12.2021 позивач пояснив, що до військкомату звертався разів три - чотири та завжди отримував відмову. У січні 2020 року вкотре подав документи і очікував рішення. Приходив, але йому повідомляли, що рішення ще нема. Чи отримував в 2020 році рішення, точно не пам`ятає, хоча в наданій представником відповідача копії супровідного листа підпис схожий на його. Коли втратив терпіння, звернувся за кваліфікованою правничою допомогою. Адвокат підготував позовну заяву, яку він підписав і поставив підпис на копіях документів, які долучалися до позову. У 2021 році дійсно отримав супровідний лист і витяг з протоколу. З армії звільнився у 1996 році, посвідчення учасника бойових дій тоді не отримав. Наразі йому надійшла медаль, але отримати її не зміг, оскільки посвідчення відсутнє. Його колеги отримали, в той час рішення приймали військкомати, а не Міністерство оборони України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2021 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 письмові пояснення з відповідно підтверджуючими їх належним чином засвідченими доказами щодо:

- порядку звернення ОСОБА_1 у 2020 році за отриманням Витягу з Протоколу №3 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 21.02.2020 (усне/письмове);

- реєстрації такого звернення ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2020 році;

- видачі ОСОБА_1 Витягу з Протоколу №3 від 21.02.2020 у 2020 році;

- реєстрації факту отримання/надсилання чи ін. позивачем (позивачу) запитуваного рішення у 2020 році;

- порядку звернення ОСОБА_1 у 2021 році за отриманням Витягу з Протоколу №3 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 21.02.2020 (усне/письмове);

- реєстрації такого звернення ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2021 році;

- видачі ОСОБА_1 Витягу з Протоколу №3 від 21.02.2020 у 2021 році;

- реєстрації факту отримання/надсилання чи ін. позивачем (позивачу) запитуваного рішення у 2021 році.

29.12.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії посвідчення серія НОМЕР_1 від 11.03.1997; копії довідки від 20.12.1996 №422; витягу з наказу №214 від 20.12.1996; витягу з єдиного державного реєстру; копії рішення суду по справі №823/1063/15 від 08.06.2015, а 16.02.2022 - від Покровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки письмові пояснення з відповідно підтверджуючими їх письмовими доказами.

Отже, визначаючись щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, суд виходить з наступного.

Предметом спору в межах даної адміністративної справи є рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 21.02.2020 в частині відмови у визначені учасником бойових дій в Народній Республіці Ангола в період з 19.09.1996 по 20.12.1996, а решта позовних вимог є похідними.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Таке законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Судом також враховується, що згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04, рішення від 30.08.2006), у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ вказав, що право на звернення до суду може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. Guerin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Варто наголосити і на тому, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише поважні причини - обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 31.01.2020 у справі №640/3026/19 (адміністративне провадження №К/9901/26108/19).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Проаналізувавши викладені обставини та наведені правові норми у їх взаємозв`язку, а також зважаючи на вказану правову позицію Верховного Суду, слід дійти наступних висновків.

Як стверджує ОСОБА_1 про порушене право йому стало відомо після отримання листа Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського територіального центру комплектування з Витягом із Протоколу №3 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби та соціальної підтримки від 26.03.2021 за №13/1962.

Водночас, як вбачається із листа Покровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.02.2022 №13/823 ОСОБА_1 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою 11.01.2020, в якій просив оформити та направити його документи до комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про встановлення статусу учасника бойових дій для визначення його учасником бойових дій за час проходження служби в складі українського контингенту Миротворчих Сил ООН в Анголі.

Ця заява була прийнята та зареєстрована в журналі вихідних документів ІНФОРМАЦІЯ_1 11.01.2020 за №273.

14.01.2020 за вихідним №11/276 пакет документів ОСОБА_1 переданий до Донецького обласного військового комісаріату м. Маріуполь для подальшого направлення на комісію Міністерства оборони України.

Коли до ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов Витяг із Протоколу №3 від 21.02.2020 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, то громадянина ОСОБА_1 повідомлено в телефонній розмові та викликано до ІНФОРМАЦІЯ_1

Витяг із Протоколу №3 від 21.02.2020 він отримав особисто 06.04.2020, про що розписався на супровідному листі від 23.03.2020 №11/26110.

26.03.2021 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з усним проханням надати дублікат Витягу із Протоколу №3 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби у зв`язку із втратою останнього.

Йому надано Витяг із протоколу та супровідний лист до нього, який зареєстровано 26.03.2021 за №13/1962 в журналі вихідних документів ІНФОРМАЦІЯ_1

На підставі викладено, суд вважає, що посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, на те, що копію спірної відмови ним отримано лише 26.03.2021 згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 №13/1962, з якого і потрібно рахувати строк звернення до суду, не може бути прийнято до уваги, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи ОСОБА_1 про спірне рішення Міністерства оборони України дізнався ще 06.04.2020.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з метою отримання копії такого рішення починаючи з 06.04.2020 (день, коли позивач дізнався про спірне рішення згідно підпису на листі від 23.03.2020) до 26.03.2021 (дата отримання листа від 26.03.2021 №13/1962), позивачем суду не надано, тобто не доведено вжиття заходів, з наслідками яких (отримання копії рішення) позивач пов`язує звернення до суду.

При цьому він чітко знав до якого органу потрібно звертатися і що розгляд документів комісією Міністерства оборони України у визначений законом строк має бути проведений протягом одного місяця.

ОСОБА_1 не наведено будь-яких інших обставин, які б свідчили про об`єктивну можливість його звернутися до суду протягом року. Позиція позивача обґрунтована виключно отриманням Витягу із Протоколу №3 супровідним листом від 26.03.2021.

Разом з тим, до примірнику позовної заяви ОСОБА_2 для відповідача у справі долучено копію супровідного листа від 23.03.2020 №11/26110, що свідчить про наявність у нього такого документу, хоча і без підпису про отримання 06.04.2020.

Так, статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В свою чергу, статтею 90 КАС України, зокрема, передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що лист від 23.03.2020 №11/2640 Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату, на якому міститься підпис ОСОБА_1 про отримання нарочно вказаних в листі документів підтверджує отримання позивачем оскаржуваного рішення саме 06.04.2020, що позивачем у поданому позові та поясненнях не спростовано.

З урахуванням викладених обставин, суд звертає увагу позивача на приписи частини першої статті 77 КАС України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому суд зауважує, що не знання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Тобто, КАС України передбачено лише можливість поновлення строку звернення до суду через наявність поважних причин, якими наведені позивачем обставини, як вже зазначено судом, не є.

За таких умов, наведені вище обставини не доводять поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки не свідчать про наявність об`єктивних причин, які дійсно істотно перешкоджали позивачу (були непереборними та не залежали від волевиявлення позивача) реалізувати своє право на судовий захист у встановлений строк.

Отже, знаючи про спірне рішення ще з 06.04.2020, позивач звернувся до суду лише 29.03.2021, тобто майже через рік.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропуску строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №9901/82/19 (провадження №11-328заі19), від 21.08.2019 у справі №9901/100/19 (провадження №11-261заі19), від 20.11.2019 у справі №9901/232/19 (провадження №11-641заі19), від 04.12.2019 у справі №9901/325/19 (провадження №11-677заі19).

Враховуючи викладене у сукупності, відсутність причин, які свідчили б про об`єктивну неможливість подання позивачем даного позову для захисту своїх прав (ненадання належних та допустимих доказів наявності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду), суд дійшов до висновку, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, з огляду на що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, а клопотання представника відповідача - задоволенню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Клопотання представника Міністерства оборони України задовольнити.

Підстави пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом визнати неповажними.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору рна сторні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 21.06.2022.

Суддя О.М.Чудак