Справа № 640/19092/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року м. Київ № 640/19092/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачаКомунальне підприємство «Київський інститут земельних відносин»
провизнання протиправними дій та скасування висновку,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у погодженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки розташованої за адресою: вул. Богатирська у Оболонському районі міста Києва, яку викладено у листі № 3259/0/09/27-21 від 26.03.2021.

В якості підстав позову позивач зазначає, що 27.05.2020 нею подано клопотання до Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Богатирська в Оболонському районі міста Києва, яке зареєстроване за № 370180817; вимогами ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що результатом розгляду вказаного клопотання має бути рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивована відмова у його наданні; враховуючи відсутність відмови органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розроблення проектної документації, між позивачем та Комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» 08.07.2020 укладено договір на розроблення документації із землеустрою № 01-03-24-0039, про що повідомлено Київську міську раду; з метою отримання висновку, відповідачу листом від 16.07.2020 направлені необхідні документи; однак відповідачем, після детального аналізу документів та графічних матеріалів, надано перелік обмежень у використанні земельної ділянки та зроблено висновок, що заявлена позивачем ініціатива відповідає містобудівній документації; ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури; Комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» листом № 313-27/12947 від 29.12.2020 направлено відповідачу копію проекту землеустрою про відведення земельної ділянки розташованої за адресою: вул. Богатирська у Оболонському районі міста Києва; 30.03.2021 (вх. № 313/01-1589) Комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» отримано висновок Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з якого вбачається, що відповідачем не погоджується проект землеустрою, оскільки відповідно до Генерального плану м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням відноситься до території рекреаційної забудови; вважаючи висновок таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернулася із даним позовом до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу було передано судді Пащенку К.С.

15.07.2021 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/19092/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання. Залучено Комунальне підприємство «Київський інститут земельних відносин» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32А, ідентифікаційний код - 32348604) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

01.10.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва від Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач зазначає, що ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається на погодження до органу містобудування та архітектури; однак 28.04.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності 27.05.2021, яким виключено зазначену вище статтю 186-1 ЗК України; таким чином, у відповідача відсутні повноваження для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Богатирська, у зв`язку із чим Департамент не є належним відповідачем у справі, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

11.10.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва від Комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин» надійшли письмові пояснення в яких останнє зазначає, що всупереч вимогам ст. 186-1 Земельного кодексу України висновок відповідача про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки взагалі не містить переліку недоліків проекту землеустрою, а також не містить нормативного обґрунтування відмови так само як і не містить посилання про те, що заявником не усунуті недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

11.10.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, де позивач зазначає про те, що оскаржуваний висновок про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не містить вичерпного переліку недоліків землеустрою; твердження відповідача стосовно відсутності у нього повноважень для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки повноваження відповідача та його основні функції передбачені Положенням про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженим виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.01.2011 № 90 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2014 № 1550) та основним із завдань відповідача є забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури на території міста Києва.

11.10.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва від Комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин» надійшли письмові пояснення на відзив на позовну заяву, в яких останнє зазначає, що відповідно до Положення про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради передбачені основні функції та задачі відповідача, одним із основних є забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури на території міста Києва.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.05.2020 ОСОБА_1 звернулася до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (реєстраційний номер 370180817), яка розташована по вул. Богатирська у Оболонському районі м. Києва , має орієнтовний розмір 0,20 гектара, в оренду.

З огляду на відсутність згоди або мотивованої відмови Київської міської ради у задоволенні вказаного вище клопотання позивач скористалася правом щодо розробки проекту землеустрою без згоди Київської міської ради та 08.07.2020 уклала договір № 01-03-24-0039 з КП «Київський інститут земельних відносин» на розроблення документації з землеустрою, про що листом від 08.07.2020 повідомила Київську міську раду (реєстраційний номер 615983568).

Листом за вих. № 21/10642 від 16.07.2020 Комунальне підприємство «Київський інститут земельних відносин» звернулося до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому, діючи в інтересах позивача, просило надати інформацію щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації та наявних містобудівних умов та обмежень, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою.

Листом за вих. № 8027/0/09/19-20 від 07.08.2020 Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив позивача про те, що заявлена ініціатива щодо розміщення, експлуатації та обслуговування об`єктів інженерної-транспортної інфраструктури (крім об`єктів дорожнього сервісу) (заїзди-виїзди) по вул. Богатирська Оболонського району міста Києва відповідає містобудівній документації.

Висновком про розгляд документації із землеустрою № 16971/82-20 від 18.09.2020, наданим ГУ Держгеокадастру у Харківській області проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для розміщення, експлуатації та обслуговування об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури (крім об`єктів дорожнього сервісу) (заїзди-виїзди) на вул. Богатирській у Оболонському районі м. Києва було погоджено.

Листом за вих. № 313-21/12947 від 29.12.2020 Комунальне підприємство «Київський інститут земельних відносин» звернулося до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просило погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для розміщення, експлуатації та обслуговування об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури (крім об`єктів дорожнього сервісу) (заїзди-виїзди) на вул. Богатирській у Оболонському районі м. Києва.

Листом за вих. № 3259/0/09/27-21 від 26.03.2021 Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив КП «Київський інститут земельних відносин» про те, що не погоджує проект землеустрою.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 2, ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі також - ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

За приписами ст. 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою в силу ч. 7 ст. 118 ЗК України, позивачем укладено Договір від 08.07.2020 року № 01-03-24-0039 на розроблення документації із землеустрою з Комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин».

Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягає обов`язковому погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

За приписами ч.ч. 4 - 6 ст. 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Розпорядженням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.01.2011 № 90 затверджено Положення про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (назва із змінами, внесеними згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 16.11.2012 № 2052) (із змінами і доповненнями) (далі - Положення № 90).

Згідно із п. 1 Положення № 90, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді, а з питань виконання функцій державної виконавчої влади - Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Відповідно до пп. 6.33 п. 6 Положення № 90 Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень виконує такі завдання, зокрема погоджує в установленому порядку проекти землеустрою.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що КП «Київський інститут земельних відносин», яке є Розробником проекту землеустрою для позивача, звернулося до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою від 29.12.2020 № 313-21/12947 щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 для розміщення, експлуатації та обслуговування об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури (крім об`єктів дорожнього сервісу) (заїзди-виїзди) на вул. Богатирській у Оболонському районі м. Києва.

Разом з тим, листом за вих. № 3259/0/09/27-21 від 26.03.2021 Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив КП «Київський інститут земельних відносин» про те, що не погоджує проект землеустрою. У даному листі зазначено, що відповідно до Генерального плану м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням відноситься до території рекреаційної забудови.

Відведення вказаної земельної ділянки передбачається для влаштування заїздів-виїздів до суміжних земельних ділянок з кадастровими номерами :78:411:0002 та :78:411:0003, які знаходяться у власності фізичних осіб та мають цільове призначення для дачного будівництва. При розгляді наданих матеріалів встановлено, що земельні ділянки із зазначеними кадастровими номерами мають безперешкодні заїзди-виїзди на вулицю 5-та Лінія в Оболонському районі м. Києва. У проєкті землеустрою не обґрунтовано доцільність влаштування на вказаній земельній ділянці заїздів-виїздів. Також зазначена земельна ділянка не має під`їзду, оскільки обмежена насипом та залізничною колією з одного боку і дачною забудовою з іншого боку.

Крім того, через земельну ділянку, на яку розроблено проект землеустрою, проходить гідротехнічна споруда - дренажний канал.

Також звернено увагу, що відповідно до частини 5.20 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 № 173, відстань від меж садових ділянок до осі крайньої залізничної колії слід приймати не менше 50 м при обов`язковому використанні шумозахисного озеленення шириною 25-30 або інших шумозахисних заходів. Таким чином, на зазначеній території має бути шумозахисне озеленення між залізничною колією та дачними будинками, що передбачено містобудівною документацією.

Отже, відповідач дійшов висновку про невідповідність проекту землеустрою, розробленого КП «Київський інститут земельних відносин», містобудівній документації, а саме Генеральному плану м. Києва.

Суд зазначає, що Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з п. 2, 7, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Відповідно до абз. 1, 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Порядок обміну інформацією між містобудівним та державним земельним кадастрами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

В свою чергу, функціональне призначення земельної ділянки слід розуміти як вид використання земельної ділянки, визначений містобудівною документацією. Зазвичай, зокрема, якщо план зонування або детальний план території не затверджено, функціональне призначення земельної ділянки визначається згідно з генеральним планом населеного пункту.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 06.02.2020 у справі № 809/1258/17, від 29.04.2020 у справі № 816/1752/17, розробити та затвердити містобудівну документацію - це зона відповідальності органів місцевого самоврядування, а тому забудовник не може «страждати» від того, що цей орган не виконує своїх обов`язків.

Верховний Суд наголошує, що основним видом містобудівної документації є Генеральний план. Відтак, відповідність намірів будівництва функціональному призначенню земельної ділянки, встановленому у містобудівній документації, слід перевіряти по Генеральному плану.

Отже, відсутність плану зонування або детального плану території не може слугувати підставою для відмови в наданні містобудівних умов та обмежень та у їх скасуванні.

Суд звертає увагу також на те, що у листі Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 8027/0/09/19-20 від 07.08.2020 у розділі «Містобудівна характеристика земельної ділянки» зазначено: відповідно до Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка за функціональним призначенням належить частково до території рекреаційної забудови та частково до території залізничного транспорту.

Відповідно п. 5.20 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 173 від 19.06.1996, відповідно до якого відстань від меж садових ділянок до осі крайньої залізничної колії слід приймати не менше 50 м при обов`язковому використанні шумозахисного озеленення шириною 25-30 м або інших шумозахисних заходів.

У зв`язку з тим, що заявлена ініціатива позивача щодо розміщення, експлуатації та обслуговування об`єктів інженерної-транспортної інфраструктури (крім об`єктів дорожнього сервісу) (заїзди-виїзди) не допускається у зоні до 50 м до осі крайньої залізничної колії, то земельна ділянка, яку позивач бажає отримати в оренду, не може бути передана для такого виду використання.

Щодо твердження відповідача про те, що у нього відсутні повноваження для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку із чим Департамент є неналежним відповідачем у справі, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX змінено законодавче регулювання, зокрема статтю 186-1 Земельного кодексу України виключено на підставі даного Закону. Цей Закон набрав чинності 27.05.2021.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У постановах від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17 та від 25.01.2022 у справі № 826/17708/14 Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Тобто, у спірних правовідносинах розроблення проекту землеустрою мало місце частково до 27.05.2021, відтак, даний проект має відповідати нормам, чинним станом на цей період.

А тому, твердження відповідача щодо відсутні повноваження для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та неналежності відповідача судом до уваги не беруться, оскільки станом на дату надання відмови у погодженні проекту землеустрою (26.03.2021), стаття 186-1 Земельного кодексу України була чинною.

Суд також враховує, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 820/4149/17, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, посилання на які, у разі висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є, в силу вимог вказаних норм, обов`язковими.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у погодженні проекту землеустрою з підстав, передбачених абз. 1 ч. 6 ст. 186-1 ЗК України.

Таким чином, вимога позивача визнати протиправною та скасувати відмову відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої за адресою: вул. Богатирська у Оболонському районі міста Києва, яку викладено у листі № 3259/0/09/27-21 від 26.03.2021, задоволенню не підлягає.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко