Справа № 120/6381/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

23 серпня 2022 р. Справа № 120/6381/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження заперечення щодо розгляду за правилами спрощеного позовного провадження справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Райгородської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Райгородської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

Ухвалою від 15.08.2022 відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження.

17.08.2022 та 23.08.2022 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження із проханням продовжити розгляд у загальному позовному провадженні.

Відповідач мотивує заперечення тим, що рішення суду може вплинути на інтереси третіх осіб, а саме жителів с. Юрківці, так як земельна ділянка на яку претендують позивачі передана для випасання худоби. Також відповідач зазначає, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження обмежить його право на касаційний перегляд ухваленого рішення.

Розглянувши заперечення суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Пунктом 10 ч. 6 ст. 12 КАС України передбачено, що справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Переданий позивачами на розгляд суду спір не належить до числа тих, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 12 та ч. 4 ст. 257 КАС України).

Суд зазначає, що навіть справи незначної складності за певних умов можуть бути предметом розгляду за правилами загального позовного провадження. Критеріями для оцінки при вирішенні цього питання є: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думка сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач акцентує увагу на тому, що розглядаючи справу за правилами спрощеного позовного провадження суд позбавляє його права на касаційне провадження.

Щодо вказаного аргументу варто зазначити, що віднесення справи до категорії незначної складності та ухвалення рішення в порядку спрощеного позовного провадження не є безумовною перешкодою для його касаційного перегляду.

Хоча за загальним правилом судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, однак відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, це правило не поширюється на такі випадки: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відносно доводів відповідача про ймовірний вплив ухваленого рішення на інтереси жителів с. Юрківці, так як земельна ділянка на яку претендують позивачі передана для випасання худоби, то суд при їх оцінці керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст в тому числі через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відтак, якість правової охорони інтересів жителів територіальної громади залежить передусім від якості та повноти виконання відповідачем покладеного на нього ч. 2 ст. 77 КАС України процесуального обов`язку доведення правомірності рішення, що стало предметом оскарження у цій справі.

При цьому вид позовного провадження у якому розглядається справа та подальший розгляд цієї справи у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження жодним чином не перешкоджає відповідачу належному виконанню його обов`язку довести правомірність спірних рішень.

За загальним правилом, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5-6 ст. 262 КАС України).

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відтак, при вирішенні заяви про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, доводи особи яка заявляє заяву є важливими, однак не мають визначального значення. Натомість вирішальним є те, чи має суд можливість із урахуванням характеру спірних правовідносин та предмету доказування надати оцінку важливим аргументам учасників справи та прийняти рішення, що у повній мірі відповідало б критеріям законності та обґрунтованості.

Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, що входять у предмет доказування встановлюються визначеними ч. 2 ст. 72 КАС України засобами доказування. До них належать: 1) письмові, речові і електронні докази; 2) висновки експертів; 3) показання свідків.

Тому, навіть у випадку розгляду справи без проведення судового засідання та без повідомлення сторін, учасники справи не позбавлені можливості подавати докази у порядку та строки встановлені процесуальним законом, висловлювати свою позицію письмово у передбачених ст. 159 КАС України заявах по суті справи та наводити свої міркування щодо доводів процесуальних опонентів.

Як зазначалося вище, адміністративна справа за своєю категорією та складністю належить до справ незначної складності, що також виключає необхідність її розгляду у порядку загального позовного провадження.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція) вказує на те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахnе v. Germany", заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Відтак, враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають розгляду справи у порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заперечень відповідача.

Керуючись ст. 248, 256, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заперечення Райгородської сільської ради проти розгляду справи № 120/6381/22 за правилами спрощеного позовного провадження відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Богоніс Михайло Богданович