Справа № 240/18294/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Житомир справа № 240/18294/21

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у прийнятті рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги в розмір 200-кратного прожиткового мінімуму;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти у місячний строк рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, з урахуванням його безумовного права на таку допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з 06.08.2019, пов`язаної з виконанням службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ, згідно з висновком Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 22.05.2009, відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що до 31.05.2009 він проходив службу в органах внутрішніх справ України. Під час проходження служби він отримав травми, які пов`язанні з виконанням службових обов`язків. У зв`язку з цим, під час первинного огляду органами МСЕК йому з 12 вересня 2016 року була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, та виплачена одноразова грошова в розмірі 216586,28 гривень, передбачена Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Пізніше, при повторному огляді йому з 01 серпня 2019 року було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що він, як інвалід ІІ групи, відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Однак, Міністерство внутрішніх справ України відмовило йому у призначенні такої допомоги, мотивуючи своє рішення тим, що установлення ІІ групи інвалідності відбулося в період понад два роки від дати встановлення ІІІ групи інвалідності, що суперечить нормам пункту 4 Порядку №850 та виключає можливість отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. ОСОБА_1 вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки норми пункту 4 Порядку №850 не позбавляють права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлюють обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення вищої групи інвалідності після первинного встановлення інвалідності. Зазначає, що положення пункту 4 Порядку №850 не містять жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотка втрати працездатності. Більш того, Закон України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" не встановлює обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. З огляду на зазначене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/18294/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Міністерство внутрішніх справ України надіслало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що пункт 4 Порядку №850 визначає умови, коли здійснюється виплата одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, та передбачає дворічний строк протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми. Оскільки, після первинного огляду МСЕК та встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності (2016 рік) до повторного огляду та встановлення йому ІІ групи інвалідності (2019 рік) пройшло більше двох років, то правових підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги в більшому розмірі немає, а тому Міністерство внутрішніх справ України вважає, що приймаючи оскаржуване у даній справі рішення воно діяло відповідно до норм чинного законодавства. З огляду на зазначене, відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що до 31 травня 2019 року ОСОБА_1 в проходив службу в органах внутрішніх справ України та на підставі наказу Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області від 28.05.2009 №228 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно акту від 16.02.2006 розслідування нещасного випадку (форма Н-5) та акту від 23.02.2006 №43 про нещасний випадок (форма Н-1), 19 вересня 1998 року ОСОБА_1 отримав травму у вигляді струсу головного мозку, забою та садини лоба в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 22.05.2009 №222/54, Військово лікарською комісією УМВС України в Житомирській області 22 травня 2009 року був проведений медичний огляд ОСОБА_1 за наслідками якого був зроблений висновок, що отримані позивачем травми, так пов`язані з виконанням службових обов`язків, а наявні у позивача захворювання, так, пов`язані з проходження служби в органах внутрішніх справ.

При огляді Житомирською обласною МСЕК, ОСОБА_1 з 12.09.2016 була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

В ході розгляду справи судом було безспірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 217500,00 гривень, передбачена Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Пізніше, Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено йому з 01.08.2019 ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №548916.

Позивач вважає, що внаслідок встановлення йому ІІ групи інвалідності, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, в більшому розмірі.

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 01.08.2019 інвалідності ІІ групи, ОСОБА_1 02.10.2019 звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №850 від 21.10.2015.

Розглянувши Вищезазначену заяву, ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надіслала позивачу лист від 16.10.2019 №268лк/29, в якому повідомила, що подані ним матеріали не відповідають вимогам п. 4 Порядку № 850, оскільки з дати попереднього огляду МСЕК до повторного огляду пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком дворічний термін. В той час, як право на доплату грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми, мають лише ті працівники міліції, яким встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності згідно рішення МСЕК під час повторного огляду, проведеного протягом двох років від дати первинного огляду.

Крім того, ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області був надісланий позивачу лист від 07.05.2020 №529лк/29, в якому зазначено, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України розглянуто матеріали щодо призначення йому одноразової грошової допомоги. Однак, під час опрацювання цих матеріалів Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України були виявлені недоліки в медичних документах, а саме їх оформлення з порушенням законодавства. Крім того, за результатами розгляду листа Сектору державного нагляду за охороною праці МВС України від 24.01.2020 №2459/21, акти за формою Н-5 від 16.02.2006 та Н-1 №43 від 23.02.2006, які складені за результати розслідування нещасного випадку, що з ним стався, підлягають скасуванню, оскільки комісія з розслідування нещасного випадку не з`ясувала всіх обставин та причин, що призвели до травмування. Також було виявлено, що у надісланих матеріалах відсутня інформація про наявність чи відсутність його огляду МСЕК з установленням ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності та не дотримання вимог п. 4 Порядку №850. Відтак, ОСОБА_1 було повідомлено, що вказані обставини унеможливлюють прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком №850, а тому його матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повертаються на доопрацювання.

Вважаючи таку відмову Міністерства внутрішніх справ України протиправною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 240/7398/20, залишеним без змін Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково: визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у прийнятті рішення за результатом розгляду документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до постанови КМУ №850 від 21.10.2015; а також зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 з прийняттям відповідного рішення.

Натомість, в задоволені решти позовних вимог було відмовлено.

Розглянувши на виконання вищезазначеного судового рішення матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, Міністерство внутрішніх справ України прийняло рішення від 29.12.2020 про відмову у призначенні йому такої допомоги.

Про прийняте рішення ОСОБА_1 було повідомлено листом ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 12.01.2010 №813лк/29 з якого вбачається, що підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 01.08.2019 інвалідності ІІ групи стало те, що встановлення йому ІІ групи інвалідності (2019 рік) відбулося в період понад два роки від дати встановлення ІІІ групи інвалідності (2016 рік), що суперечить умовам пункту 4 Порядку №850 та виключає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Крім того, у вказаному листі від 12.01.2010 №813лк/29 зазначено, що Сектором державного нагляду за охороною праці МВС України вказано на те, що розслідування нещасного випадку та оформлення матеріалів за результатами такого розслідування було проведено з грубим порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346. У зв`язку з цим Сектор державного нагляду за охороною праці МВС України листом від 30.11.2020 №40705/21-2020 зобов`язав ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області скасувати акти за формою Н-5 від 16.02.2006 та Н-1 №43 від 23.02.2006, та провести повторне розслідування.

Вважаючи, вищезазначене рішення про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон №565-XII) визнано таким, що втратив чинність. Однак, за змістом п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги був врегульований нормами ст. 23 Закону № 565-XII "Про міліцію" та Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

За правилами частини шостої ст. 23 Закону № 565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 був затверджений Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що додаються (далі - Порядок № 850).

Вказаний Порядок, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку №850).

В свою чергу, згідно з п. 9 Порядку №850 МВС в місячний строк, після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів, приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Перелік підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги зазначений в пункті 14 Порядку №850, згідно з яким призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: - учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; - учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; - навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); - подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Водночас, пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що у випадку, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Суд звертає увагу на те, що право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.

Процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду.

Положеннями статті 23 Закону № 565-XII, які втратили чинність із набранням чинності Законом № 580-VII, не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.

Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

Верховний Суд розглядав справу з подібними правовідносинами. Зокрема, у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі № 711/1837/18 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку щодо застосування положень статті 23 Закону № 565-XII та пункту 4 Порядку № 850 у подібних правовідносинах:

(1) із втратою чинності з 07 листопада 2015 року Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглося відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;

(2) Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон №580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;

(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку №850;

(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31 жовтня 2015 року - з дня набрання чинності вказаним Порядком;

(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31 жовтня 2015 року чи після.

Таким чином, застосовуючи вказаний висновок до обставин даної справи суд вважає, що оскільки положення Закону № 565-II втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції збереглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку зі встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком № 850, то до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати передбачений пунктом 4 Поряду №850 дворічний строк, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Відтак, суд приходить до висновку, що до правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності необхідно застосувати дворічний строку з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому особа у якої між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності чи встановлення ступеня втрати працездатності минуло понад два роки, права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі не має.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено наявними у справі матеріалами, що ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, ОСОБА_1 було встановлено з 12.09.2016, а ІІ групу інвалідності з 01.08.2019.

З огляду на зазначене вище, суд звертає увагу на те, що між подіями повторного огляд із встановленням позивачу ІІ групу та подією первинного огляду, під час якого йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, минуло понад два роки, а тому суд приходить до висновку, що права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі позивач не має.

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом, у постановах від 10 грудня 2020 року у справі № 696/575/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.006957, від 30 березня 2021 року у справі №817/1599/18, від 20 квітня 2022 року у справі № 456/267/16-а, від 07 липня 2022 року у справі №640/23897/20, від 04 серпня 2022 року у справі №120/3220/19-а.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення від 29.12.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з встановленням йому ІІ група інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, Міністерство внутрішніх справ України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 263, 267, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601; ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович