Справа № 640/7583/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Київ № 640/7583/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С»
доКиївської митниці Держмитслужби
про визнання протиправним та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С» (далі-позивач/ ТОВ «Компанія Ліо С») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі- відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби №UA10000/2020/100020/2 від 07.02.2020 р. про коригування митної вартості товарів

Позовні вимоги вмотивовано протиправністю спірного рішення, оскільки надані декларантом документи підтверджують правильність задекларованої митної вартості товару за основним методом.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що оскаржуване рішення прийняті правомірно та в межах наданих повноважень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2020 року ТОВ «Компанія Ліо С» здійснювало митне оформлення в режимі імпорту товару - хомути для шлангів, частини поливальних систем та систем зрошення для сільського та присадибного господарства, садові та промислові шланги, фітинги, садові інструменти, муфти та інше.

Позивачем оформлено та подано до Київської митниці ДФС митну декларацію UA100300/2020/402080 від 06.02.2020 р., в якій задекларовано митну вартість товару відповідно до ст.58 Митного кодексу України в розмірі відповідно до ціни контракту (метод визначення митної вартості №1).

На підтвердження митної вартості товару митному органу надані документи: Контракт № 019PL від « 01» листопада 2019р. між ТОВ «Компанія Ліо С», Україна, м. Київ і BRADAS Sp z о. о. Spotka komandytowa, Poland та доповнення 1 від 01.11.2019; інвойс EX/HU/25/2020 від 03-02-2020 p.; переклад інвойсу EX HU 25/2020 від 03-02-2020 p.; пакінг-лист (специфікація) до інвойсу EX/HU/25/2020 від 03-02-2020 р; експортна митна декларація Республіки Польща № 20PL 331020Е0064190 від 04/02/2020р.; сертифікат походження № PL/MF/AN 0092344 від 04.02.2020р.; сертифікат походження EUR-1 № PL/MF/AR 0439751 від 04.02.2020р.; заявка на перевезення вантажу від перевізника - ФОП ОСОБА_1 №02 від 28.01.2020р.; довідка про транспортні витрати від 20.01.2020 на заявку № 02 від 28.01.2020 р рахунок на сплату транспортування вантажу № 14 від 04-02-2020 на суму 38000 грн.). CMR А № 761231 (міжнародна транспортна декларація) від 03-02-20.

За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за електронною митною декларацією від 06.02.2020 №UA UA100300/2020/402080 відповідачем встановлено:

1) згідно даних, наведених у інвойсі вартість товару складає 153042,68 злотих. Згідно ж даних, наведених у експортній МД вартість товару складає 150716 злотих;

2) прайс-лист має термін дії до 16.05.2019, при цьому сам він виданий 15.11.2019, що ставить під сумнів автентичність наданого документа;

3) відповідно до п.6 контракту ціна вказується на кожну партію товару та включає в себе вартість упаковки. При цьому відомості щодо того хто несе витрати на маркування товару, доставки до місця загрузки, на навантаження відсутні. В той же час відповідно до заявки від 28.01.2020 № 2 навантаження/розвантаження здійснюється засобами та силами вантажовідправника/вантажоодержувача. Тобто, документально не підтверджена (не включена) така складова митної вартості як витрати на навантаження/завантаження;

4) декларантом до митного оформлення надано Акт виконаних робіт від перевізника № 14 (у МД зазначено відомості про акт №4), таким чином перевезення завершене. Відповідно до п. 3.3 договору на перевезення оплата за перевезення здійснюється на підставі рахунку перевізника. Відповідних банківських платіжних документів щодо оплати за перевезення до митного оформлення не надавались. Відповідно до ч. 2.2 ст.52 Митного кодексу України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта було витребувано додаткові документи згідно з переліком, викладеним у повідомленні (за наявності), а саме:

- прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- виписку з бухгалтерської документації;

- банківські платіжні документи, щодо сплати за перевезення

Декларант відмовився від надання додаткових документів.

Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст.57 МКУ.

Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу: товар №9 - МД від 19.09.2019 № UA125110/2019/418211, вартість згідно джерела інформації 3,87 дол/кг; товар №23 - МД від 11.12.2019 № UA100030/2019/378909, вартість згідно джерела інформації 3,51 дол/кг (згідно проведеного розрахунку: 3,51* 592,5 (вага нетто) / 6760 (загальна кількість м кв.) = 0,3076 дол/м кв.); товар №24 - МД від 21.11.2019 № UA125110/2019/423021, вартість згідно джерела інформації 3,75 дол/кг (згідно проведеного розрахунку: 3,75* 17,6 (вага нетто) / 320 (загальна кількість м кв.) = 0,2063 дол/м кв.); товар №40 - МД від 19.09.2019 № UA125110/2019/418211, вартість згідно джерела інформації 6,16 дол/кг.

Митну декларацію № UA100300/2020/402080 від 06.02.2020 р., було скасовано та заповнено нову митну декларацію (після коригування ) № UA100300/2020/402143 від 07.02.20 р.

Вважаючи вказане рішення відповідача щодо коригування митної вартості товару протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України.

Відповідно до положень ст. 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6 ст. 52 МК України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь - які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58 - 63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень ст. 63 МК України; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 ст. 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МК України в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч. 7 цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.

З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року по справі №826/3102/16 і в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15, від 30.06.2015 року по справі № 21-591а15) та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Згідно із п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2 - 4 ст. 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Так, відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, відповідач виходив з того, що для підтвердження заявленої митної вартості не надано для підтвердження складової митної вартості документи передбачені ст. 53 МК України, а саме:

1) згідно даних, наведених у інвойсі вартість товару складає 153042,68 злотих. Згідно ж даних, наведених у експортній МД вартість товару складає 150716 злотих;

2) прайс-лист має термін дії до 16.05.2019, при цьому сам він виданий 15.11.2019, що ставить під сумнів автентичність наданого документа;

3) відповідно до п.6 контракту ціна вказується на кожну партію товару та включає в себе вартість упаковки. При цьому відомості щодо того хто несе витрати на маркування товару, доставки до місця загрузки, на навантаження відсутні. В той же час відповідно до заявки від 28.01.2020 № 2 навантаження/розвантаження здійснюється засобами та силами вантажовідправника/вантажоодержувача. Тобто, документально не підтверджена (не включена) така складова митної вартості як витрати на навантаження/завантаження

4) декларантом до митного оформлення надано Акт виконаних робіт від перевізника № 14 (у МД зазначено відомості про акт №4), Таким чином перевезення завершене. Відповідно до п. 3.3 договору на перевезення оплата за перевезення здійснюється на підставі рахунку перевізника. Відповідних банківських платіжних документів щодо оплати за перевезення до митного оформлення не надавались. Відповідно до ч. 2.2 ст.52 Митного кодексу України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Аналізуючи такі зауваження контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Щодо зауважень в частині того, що згідно даних, наведених у інвойсі вартість товару складає 153042,68 злотих. Згідно ж даних, наведених у експортній МД вартість товару складає 150716 злотих.

В п. 6.1 контракту № 019PL вказано, валютою контракту с долари США. Інші валюти можуть використовуватися як допоміжні та не мають офіційного значення.

Це означає, що сума контракту визначена в Доларах США . Усі основні документи - інвойси, паркінг листи та інше номіновані в Доларах США . Усі розрахунки проводяться у Доларах США .

Як зазначає позивач, злотий Польщі можуть використовуватися продавцем для своїх розрахунків або як якась допоміжна для продавця інформація. Продавець може використовувати для своїх внутрішніх розрахунків так званий «комерційний курс» Злотого Польщі, який може не співпадати з офіційним курсом Нацбанку Польщі, а експортна декларація прив`язана до офіційного курсу та видається митницею Польщі на день замитнення .

Позивач акцентує, що вартість товару в Доларах США співпадають в інвойсі EX/HU/25/2020 від 03-02-2020 та експортній декларації країни відправлення № 20PL 331020Е0064190 від 04-02-2020р. Дата виставлення інвойсу № EX/HU/25/2020 є 03-02-2020, а дата заповнення експортної декларації №20PL 331020Е0064190 є 04-02-2020р. Коливання курсу Злотого Польщі відбувається кожен день і це могло викликати розбіжності у загальній сумі у Злотих в Пакінг-листу специфікації EX/HU/25/2020 від 03-02-2020 та експортній відправлення №20PL 331020Е0064190 від 04-02-2020р.

Щодо зауваження відповідача, що прайс-лист має термін дії до 16.05.2019 року, при цьому він сам виданий 15.11.2019 року, що ставить під сумнів автентичність наданого документа, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 6 Контракту №019PL «… дія текучого прайс-листа не обмежена строком. Якщо прайс-лист буде оновлено, буде видано відповідне нове доповнення».

Відповідно до змісту доповнення до контракту «…Сторони домовились визначити прайс-лист від 15.11.2019 (додаток 1) діючим прайс-листом до Контракту № 019PL від 01.11.2019 від « 01» листопада 2019р…».

Отже, продавець товару та позивач умовами підписаного між ними контракту визнали дійсність прайс-листу, що в повній мірі спростовує сумнів відповідача про автентичність цього документу, наявність зауважень до нього та повторне його витребовування.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу контролюючого органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

До переліку додаткових документів, визначених ч. 3 ст. 53 МК України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Аналіз наведеної норми свідчить, що до контролюючого органу в якості додаткового документу для підтвердження заявленої митної вартості подаються прейскуранти (прайс-листи) саме від виробника товару, який оцінюється. У першу чергу, при розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, який на практиці частіше використовується для зазначення цін на перелік послуг.

Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.

Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Виконуючи вимогу митного органу, позивачем було надано відповідачу прайс-лист виробника товару, який містить дату його складання, найменування товару, одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну із зазначенням валюти, інформацію щодо виробника/виробників, умови поставки, контактну інформацію про виробника - продавця, а також адресований необмеженому колу потенційних покупців, а отже такий документ є належним підтвердженням правильності зазначеної ним митної вартості товару із застосуванням основного методу.

Щодо зауваження відповідача про те, що документально не підтверджена (не включена) така складова митної вартості як витрати на навантаження / завантаження, суд вказує наступне.

Відповідно до розділу 5 «Умови поставки» контракт зазначено умови поставки FCA м. Олесно, Польща («Інкотермс - 2010»).

Згідно офіційного тлумачення торговельних термінів Міжнародних правил торгівлі ІНКОТЕРМС термін FCA, або Франко перевізник (...назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці. Якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.

Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця.

Тобто, контрактом та встановленими ним умовами поставки FCA передбачено, що витрати на навантаження / завантаження несе продавець, а відтак позивач не несе будь-які витрати.

У зв`язку із цим, твердження відповідача про те, що відсутні відомості щодо того, хто несе витрати за навантаження і як наслідок відсутня така складова митної вартості як витрати на навантаження є надуманими та неспроможними.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що така складова митної вартості товару, що був поставлений, як витрати на навантаження/вивантаження у даному конкретному випадку не потребують додаткового підтвердження.

Щодо зауваження відповідача про відсутність банківських платіжних документів в підтвердження оплати послуг за перевезення суд зазначає, що у відповідності до п.6 ч.2 ст.53 МК України для митного оформлення повинні надаватися транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно умов поставки FCA ціною FCA є контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар, яка включає в себе суму вартості самого товару та експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортного мита та інших митних зборів без вартості доставки (фрахту) до покупця. Отже, в цьому випадку, такі складові митної вартості як витрати на транспортування не потребують додаткового підтвердження.

Крім цього, пунктом 6 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Митний кодекс України не містить перелік документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

При цьому, в договорі перевезення вантажу № 121119 від 12 листопада 2019 р. між ТОВ «Компанія Ліо С» та перевізником - ФОП ОСОБА_1 вказано наступне: « 3.1. Розрахунки між ЗАМОВНИКОМ та ПЕРЕВІЗНИКОМ здійснюються відповідно до цього ДОГОВОРУ, чинного законодавства та нормативно-правових актів України. 3.2. Розмір плати, порядок та строки оплати рахунків ПЕРЕВІЗНИКА за надані згідно цього ДОГОВОРУ послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів, сума сплати за послуги з кожного перевезення визначаються сторонами в ЗАЯВЦІ. Строк оплати рахунків ПЕРЕВІЗНИКА 5(п`ять)банківських днів з моменту розмитнення вантажу. 3.3. Підставою для здійснення ЗАМОВНИКОМ оплати за послуги щодо кожного перевезення є рахунок ПЕРЕВІЗНИКА, а також копія товарно-транспортної накладної (CMR) з усіма необхідними відмітками. 3.4. Розрахунки за ДОГОВОРОМ здійснюються протягом 5(п`яти) банківських днів з моменту отримання ЗАМОВНИКОМ факсової копії рахунку, та копії CMR. 3.5. Надалі ПЕРЕВІЗНИК надає ЗАМОВНИКУ поштою оригінали рахунків, актів, товарно-транспортних, CMR та податкових накладних».

Таким чином Розрахунки за договором здійснюються протягом 5(п`яти) банківських днів з моменту отримання замовником факсової копії рахунку, та копії CMR.

Таким чином на момент розмитнення перевезення не було сплачене, що не протирічить Договору на перевезення між позивачем та перевізником - ФОП ОСОБА_1 .

З системного аналізу вищевикладеного вбачається, що позивачем при митному оформленні товару, було надані всі необхідні та достатні документи, що підтверджують числові значення та які не мають у собі розбіжностей, а вказані у оскаржуваному рішенні обставини, не підтвердились під час розгляду даного спору.

Між тим, при вирішенні спору по суті, суд не враховує посилання митного органу на наявність у митного органу інформації про імпортування подібних (аналогічних) товарів за вищою митною вартістю, оскільки при здійсненні коригування митної вартості в рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом.

Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів, відповідач повинен був навести конкретну інформацію та критерії, за якими він порівнював відповідних товар з тим, який був імпортований позивачем (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо). У спірних рішеннях про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі № 809/4367/15.

Крім того, аналізуючи доводи обох сторін, суд звертає увагу й на те, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідачем не наведено достатніх підстав, які б вказували не неможливість коригування заявленої позивачем митної вартості товару за жодним іншим методом, що передує резервному (шостому). Водночас, позивач вказує на наявність у митного органу інформації, яка давала б підстави для застосуванню методів, що передують останньому.

Перевіряючи доводи відповідача про те, що здійснення контролю заявленої декларантом митної вартості товарів належить до повноважень митних органів, які були ним реалізовані, а також про те, що позивачем не надано всіх витребуваних у нього додаткових документів, суд зазначає, що, в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що їх ненадання може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

При цьому, слід враховувати, що стаття 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість, зокрема й в рахунку-фактурі та квитанції.

Разом з тим, на переконання суду, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не було проведено повного та всебічного дослідження поданих декларантом документів, та, натомість, здійснено коригування заявленої ним митної вартості товарів з формальних підстав, що не відповідають сутності та змісту спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України, встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 77 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ліо С» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби №UA10000/2020/100020/2 від 07.02.2020 про коригування митної вартості товарів.

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою «Компанія Ліо С» (03148, м. Київ, вул. Тимофія Строкача, 1, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (, бульвар Вацлава Гавела, 8-а).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян