Справа № 640/27450/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року м. Київ № 640/27450/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарник К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Київської міської ради

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), адреса: 01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, яка полягає у не винесенні на розгляд найближчого пленарного засідання Київської міської ради проекту рішення «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 »;

- зобов`язати Київську міську раду внести на розгляд найближчого пленарного засідання Київської міської ради проект рішення «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 » та прийняти відповідне рішення в межах повноважень та у строки, визначені законодавством.

В обгрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що у червні 2015 року вона звернулась до відповідача з заявою про передання (відведення) земельної ділянки на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

Станом на день звернення до суду, як вказує позивач, земельна ділянка з кадастровим номером :90:125:0103, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 не оформлена у власність позивача, у зв`язку із зволіканням відповідача прийняти відповідне рішення у встановленому законодавством порядку.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що Департаментом земельних ресурсів було підготовлено проект рішення «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 », який на даний час перебуває в Постійній комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування.

Крім того, у відзиві на позовну заяву вказано, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, тому, в даному випадку наявна альтернатива - прийняття або відхилення рішення шляхом голосування, а тому позовні вимоги, на переконання представника відповідача, є такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній послався на те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту відхилення проекту рішення, у зв`язку з не набранням відповідної кількості голосів депутатів від загального складу відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25 серпня 2021 року №0570202/1-23142 Департаментом земельних ресурсів на підставі поданої ОСОБА_1 заяви з доданими до неї документами підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 » (справа №А-12294), який 06 вересня 2019 року відповідно до Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 07 липня 2016 року №579/579, 06 вересня 2019 року передано на розгляд до Київської міської ради.

Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Київської міської ради (https://kmr.gov.ua/uk/content/proekt-rishennya-kyyivskoyi-miskoyi-rady-15757) Київською міською радою створено робочу групу - Протокол №1/104 від 21 січня 2020 року; (РГ- підтримати проект рішення); Рішення не прийнято - Протокол №3/106 від 02 червня 2020 року; Підтримано проект рішення - Протокол № 8/111 від 08 вересня 2020 року; Повернено на розгляд комісії відповідно до протоколу №1 засідання Президії КМР від 11 грудня 2020 року (нове скликання).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не винесення на розгляд найближчого пленарного засідання Київської міської ради проекту рішення «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 », позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Основним нормативним актом, який регулює земельні відносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року №2768-ІІІ (з наступними змінами і доповненнями, в чинній на момент виникнення спірних відносин редакції, далі по тексту - Земельний кодекс).

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У частині 2 цієї ж статті зазначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно частини 1 статті 118 Земельного кодексу (в редакції станом на момент підготовлення Департаментом земельних ресурсів проекту рішення та передачі його на розгляд Київській міській раді - 06 вересня 2019 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу (в редакції станом на момент підготовлення Департаментом земельних ресурсів проекту рішення та передачі його на розгляд Київській міській раді - 06 вересня 2019 року) було передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Чинною редакцією цього абзацу визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Судом встановлено, що позивач звернулась до Київської міської ради із клопотанням про підготовку та прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки ще у червні 2019 року. Департаментом земельних ресурсів, як було встановлено судом, після розгляду клопотання позивача разом з доданими до неї документами, було підготовлено проект відповідного рішення Київської міської ради, який направлено 06 вересня 2019 року до Київської міської ради - для розгляду на сесії ради.

Суд зазначає, що у відповідності до частини 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Як вже зазначалось судом, відповідачем, починаючи з вересня 2019 року не приймалось будь-якого рішення з питання відведення позивачу земельної ділянки у приватну власність.

Суд вважає за необхідне зазначити, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на відхилення проекту рішення Київської міської ради «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 », у зв`язку з відсутністю необхідної кількості голосів, проте, враховуючи, що чинне законодавство не передбачає прийняття за результатами розгляду клопотання про передачу у власність земельної ділянки будь-якого іншого рішення, окрім погодження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки або відмови у погодженні, а також з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується вчинення протиправної бездіяльності відповідача, зокрема, в частині не розгляду по суті клопотання позивача від червня 2019 року протягом тривалого часу з невідомих підстав, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача.

В частині посилань представника відповідача на положення регламенту Київської міської ради, якими врегульовано порядок прийняття рішення на пленарних засіданнях сесії ради, суд зазначає, що оскільки Земельний кодекс України, яким врегульоване питання щодо розгляду клопотання громадян про передачу їм у власність земельних ділянок має вищу юридичну силу, аніж регламент Київської міської ради, при вирішенні питання щодо передачі у приватну власність позивачу земельної ділянки застосуванню підлягали саме положення Земельного кодексу України, у тому числі, й в частині проведення процедури розгляду такого клопотання.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Київської міської ради внести на розгляд найближчого пленарного засідання Київської міської ради проект рішення «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 » та прийняти відповідне рішення в межах повноважень та у строки, визначені законодавством, суд зазначає таке.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, за суті яким на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Судом встановлено, що відповідач не розглянув по суті клопотання позивача щодо передачі їй у власність земельної ділянки на відповідній сесії, чим допустив протиправну бездіяльність, а тому з метою ефективного способу відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії Київської міської ради по суті клопотання позивача ОСОБА_1 з винесенням відповідного рішення про передачу громадянці останній у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 » або відмову у такій передачі, у порядок та строки встановлені діючим законодавством.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід також зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, яка полягає у не винесенні на розгляд найближчого пленарного засідання Київської міської ради проекту рішення «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 ».

3. Зобов`язати Київську міську раду (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ) розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії Київської міської ради по суті клопотання позивача ОСОБА_1 з винесенням відповідного рішення про передачу громадянці останній у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_2 » або відмову у такій передачі, у порядок та строки встановлені діючим законодавством.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник