Справа № 760/19359/21
Суддя: Калініченко О. Б.
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Ромась Юлії Олегівни, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 УПП в м. Києві Ромась Ю.О., ДПП про визнання дій протиправними та скасування постанови.

З позову вбачається, що позивач оскаржує постанову інспектора Ромась Ю.О. серії БАА № 582241 від 27.06.2021 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за порушення п. 2.1.а ПДР України.

Пояснює, що 27.06.2021 року приблизно о 13:00 год. він рухався на автомобілі DAEWOO SENS, д.н. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Бажана в бік м. Борисполя та був зупинений патрульними поліції, які повідомили про порушення ПДР, а саме про наявність тріщини на лобовому склі автомобіля, про що буде складно відповідну постанову. Після зупинки позивач надав усні заперечення про те, що Законом України «Про національну поліцію» встановлений чіткий перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Посилається на п. 31 ПДР України, яким встановлено перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу, в якому відсутня така несправність, як тріщина та сколи на лобовому склі.

Оскільки зупинка була незаконною, позивач почав телефонувати на номер екстреної служби 112 для виклику слідчо-оперативної групи, однак додзвонитися не зміг внаслідок зайнято лінії.

На вимогу інспекторів щодо пред`явлення посвідчення водія та технічного паспорту на автомобіль позивач заперечив, оскільки будь-яких порушень ПДР допущено не було, зупинка ТЗ безпідставна. При цьому, позивач підготував свої документи та тримав їх в руках, а потім поклав на переднє пасажирське сидіння автомобіля, що було добре видно представника патрульної поліції.

Після цього, поліцейські пішли до службового автомобіля та приблизно через 15 хв. підійшли та запропонували підписати документ, від чого позивач не відмовлявся, однак зазначив, що хоче отримати постанову для ознайомлення, на що отримав відповідь, що це бланк суворої звітності.

Звертає увагу, що постанова була складена враховуючи його персональні дані та відомості про особу водія з внутрішніх баз даних, тобто інспектор була обізнано про те, що позивач має посвідчення водія на відповідну категорію та зареєстровані дані на його автомобіль, який належить йому на праві приватної власності.

Крім того, у разі відсутності при собі зазначених документів чи не пред`явлення їх на законну вимогу поліцейського, вказане порушення кваліфікується за ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП, а притягнення його до відповідальності незаконним та необґрунтованим. Вказує також про порушення правил розгляду адміністративної справи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та залучено УПП в м. Києві як другого відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

В про відкриття провадження у справі ухвалі відповідачам було визначено строк на подання відзиву.

Уповноваженими особами сторони відповідача копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками отримані 14.12.2021 року, відзивів на позовну заяву у встановлений судом строк не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Частиною 6 цієї статті визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.06.2021 року інспектором Ромась Ю.О. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 582241, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн., за порушення п. 2.9.а ПДР України.

Згідно з п.п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У відповідності до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Тож, постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 126 КУпАП, на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, інспектор діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Зі змісту постанови вбачається, що водій керував ТЗ, не маючи права керування таким ТЗ, чим порушив п. 2.1.а ПДР.

Так, згідно з п. 2.1 а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Позивач заперечує свою вину щодо порушення правил дорожнього руху, а оскаржувану постанову вважає такою, що підлягає скасуванню, зазначаючи, що будь-яких порушень ПДР з його боку допущено не було, оскільки тріщина на добовому склі не є несправністю, тому зупинка ТЗ є безпідставною, а склад інкримінованого адміністративного правопорушення в його діях відсутній.

Відповідно до п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Разом з тим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

Тобто, національні стандарти України сколи та тріщини на лобовому склі не відносять до технічних несправностей автомобіля.

Пунктом 31 ПДР України дано чіткий перелік технічних несправностей та вимог відповідності, у разі настання яких забороняється експлуатація транспортних засобів. У зазначеному переліку також відсутня така обставина, як тріщина на вітровому склі.

Отже, тріщина на склі не відноситься до технічної несправності машини, при якій забороняється її експлуатація. Тріщина всього лише вказує на пошкодження скла, а не про технічну несправність автомобіля.

При цьому, слід довести до відома позивача, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та пунктів 2.1, 2.4 ПДР України водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, за оскаржуваною постановою позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, положенням якої передбачають відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стороною відповідача відзивів на позовну заяву у встановлений судом строк не подано, будь-яких доказів суду не надано. Від представника ДПП 27.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 10.08.2021 року надійшла лише копія оскаржуваної постанови.

У оскаржуваній постанові зазначено, що до постанови додаються камера АА00909, однак жодних відеозаписів суду надано не було, що позбавляє можливості пересвідчитися чи дійсно у зафіксовано вчинене позивачем правопорушення. Інших доказів, що підтверджували б вчинення позивачем вказаного в постанові правопорушення, відповідальність за яке передбачена саме ч. 2 ст. 126 КУпАП стороною відповідача також не надано.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото - чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 27.06.2021 року та не підтверджується жодними іншими доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

За таких обставин, суд вважає, що сторона відповідача не надала суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відносно вимоги визнати дії інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, ґрунтуючись на правових висновках Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених в постанові від 07.02.2019 року у справі № 640/6550/15-а та в постанові 10.05.2018 року у справі № 760/9462/16-а, суд дійшов висновку, що визнання протиправними дій інспектора щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є процесуальною діяльністю суб`єкта владних повноважень, спрямованою на фіксацію адміністративного правопорушення, є предметом оцінки суду при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Крім того, позивач зі скаргою на дії інспектора не звертався, службова перевірка наявності в діях інспектора ознак протиправної поведінки не проводилася та відповідно до вимог ст. 222 КУпАП відповідач має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, безпосередньо за ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто останній діяв в межах своїх повноважень.

Повноваження адміністративного суду, розглядаючи справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України, диспозиція якої не передбачає визнання дій протиправними чи незаконними при розгляді зазначених справ.

З огляду на наведене, для належного захисту порушеного права позивача достатнім способом буде визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 286 КАС України, а не визнання протиправними дії відповідача по складанню оскаржуваної постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Інспектор Ромась Ю.О. є посадовою особою Управління патрульної поліції в м. Києві, яке є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції. Таким чином, з урахуванням задоволення позову стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 454 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Ромась Юлії Олегівни, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 582241 від 27 червня 2021 року, винесену інспектором роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Ромась Юлією Олегівною (м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) судовий збір у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: