Справа № 640/24731/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Київ № 640/24731/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві
пропро визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невнесення ним подання до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про повернення готівковими коштами ОСОБА_1 помилково зарахованого до державного бюджету збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна у розмірі 12 690,03 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві внести подання до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про повернення готівковими коштами ОСОБА_1 помилково зарахованого до державного бюджету збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна у розмірі 12 690,03 грн.;

- стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Мотивуючи позовні вимоги посилається на закони України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03.11.1998, та зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві допущено протиправну бездіяльність щодо не повернення помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості, оскільки позивач придбала квартиру вперше.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній посилається на Конституцію України, Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про нотаріат», Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №78 та Постанову Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866, що набрала чинності 26.09.2020 та вказує, що позивач не скористався правом, яке дозволяє звільнення від сплати відповідного збору при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна.

У свою чергу позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, де остання наполягає на задоволенні позовних вимог та зазначає, що позиція відповідача базується виключно на припущеннях, а чинним законодавством не передбачено відсутність права звернення особи до органів Пенсійного фонду із заявою про повернення помилкового сплаченого збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у разі невикористання такого права при нотаріальному посвідченні відповідного договору. Також позивач зазначає про відсутність підстав для застосування у межах спірних правовідносин правових позицій в адміністративних справах, на які посилається ГУ ПФУ у м. Києві, оскільки відповідні рішення не набрали законної сили.

Розглянувши подані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Позивач під час укладання договору купівлі-продажу квартири 06.07.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь О.В., зареєстрований в реєстрі за №1927, сплатила збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомості в розмірі 12 690,03 грн., що підтверджується копією квитанції №0003970 від 06.07.2021.

Згідно вказаного договору ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, за наслідком розгляду якого листом від 17.08.2021 №2600-0603-8 ГУ ПФУ у м. Києві повідомив заявницю про залишення її заяви без задоволення із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997 (далі - Закон № 400/97).

Законом України від 15.07.1999 № 967-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності 19.08.1999, статтю 1 Закону № 400/97, що визначає перелік платників збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, доповнено пунктом 9 такого змісту:

« 9) підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення першої групи основних фондів згідно із Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 400/97 платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є в тому числі фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, - за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. В статті 2 Закону № 400/97 зазначено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Аналогічні за змістом норми передбачені пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740).

Між тим, 26.09.2020 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», відповідно до якої затверджено такі зміни, що вносяться до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій:

1. Пункт 15-2 доповнити підпунктами в і г такого змісту:

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов..

2. Пункт 15-3 доповнити абзацом такого змісту:

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, починаючи з 26.09.2020 в рамках Порядку №1740 держава створила дієвий механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Для цього фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло,

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу 4 пункту 15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши територіальному органу ПФУ визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У цьому випадку саме фізична особа повинна довести, що помилилася, коли зайво сплачувала збір, а не перекладати тягар доказування своєї помилки на державу, котра створила цілком доступний та дієвий механізм доказування цієї обставини.

Суд зазначає, що внесені Постановою № 866 зміни до Порядку № 1740 не позбавляють відповідача від обов`язку щодо вчинення дій стосовно повернення суб`єктам безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у разі наявності документів, передбачених підпунктом в) пункту 15-3 Порядку №1740.

Тобто, у разі якщо особа не скористалась своїм правом під час посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості, вона необмежена в реалізації такого права шляхом подання відповідної заяви та пакету документів до органу Пенсійного фонду, за наслідком розгляду яких суб`єкт владних повноважень приймає рішення про наявність або відсутність правових підстав для повернення помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Варто акцентувати увагу, що чинним законодавством реалізація права особи на повернення помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна пов`язане виключно із наданням особою певного пакету документів, як під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, так і в подальшому, у разі не подання такого пакету документів нотаріусу, при зверненні до органів пенсійного фонду.

Отже, реалізація наведеного права вимагає активних дій безпосередньо від особи, яка помилково сплатила відповідний збір, а сам факт подачі заяви до органів пенсійного фонду без долучення документів передбачених підпунктом в) пункту 15-3 Порядку №1740 не вказує, що таке право однозначно має бути реалізовано суб`єктом владних повноважень.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження подання позивачем до ГУ ПФУ у м. Києві пакету документів у відповідності до підпункту в) пункту 15-3 Порядку №1740. Даний пакет документів не поданий і до суду.

Окрім цього суд вказує, що ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд визнати бездіяльність відповідача, однак як свідчать матеріали справи фактично ГУ ПФУ у м. Києві листом від 17.08.2021 №2600-0603-8 відмовлено у задоволенні заяви останньої. Тобто, відповідачем прийнято рішення, за наслідком розгляду заяви позивача, а тому стверджувати про протиправну бездіяльність не вбачається за можливе.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає відсутніми підстави для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невнесення ним подання до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про повернення готівковими коштами ОСОБА_1 помилково зарахованого до державного бюджету збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна у розмірі 12 690,03 грн.

Як наслідок відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити певні дії, з огляду на похідний характер позовних вимог в цій частині.

Додатково суд акцентує увагу, що підстави та мотиви, у тому числі посилання на судову практику, яка наведена позивачем у позовній заяві не можуть бути взяті до уваги судом як підстави для задоволення позовних вимог, адже останні стосуються норм права, які станом на час укладання позивачем договору купівлі-продажу не діяли та/або в них були внесенні зміни, про які судом наведено вище.

Окремо суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про повернення помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна із наданням повного пакету документів у відповідності до вимог Порядку №1740.

Оскільки адміністративний позов до задоволення не підлягає, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б. 16, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева