Справа № 640/16497/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року м. Київ № 640/16497/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

Співробітника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сухар Юлія Віталіївна,

Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

Державної казначейської служби України

третя особа Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-ресурси"

про визнання дій та бездіяльності протиправними, відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Співробітника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сухар Юлії Віталіївни, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України, третя особа - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-ресурси", в якому просить: визнати дії працівника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сухар Юлії Віталіївни по вилученню 19 березня 2017 року транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 протиправними; визнати бездіяльність Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що полягає у відмові повернути транспортний засіб Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , протиправною; стягнути солідарно з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а також Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 250 316 (двісті п`ятдесят тисяч триста шістнадцять) грн. 64 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що належний позивачу транспортний засіб було вилучено за відсутності законодавчо визначених підстав. В подальшому, позивач повідомлено про відсутність інформації щодо місцезнаходження належного позивачу автомобіля. З огляду на викладене позивач вважає наявними підстави для відшкодування йому майнової шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник Державної казначейської служби України у письмових поясненнях вказувала на відсутність підстав для відшкодування позивачу майнової шкоди, з огляду на відсутність ознак складу правопорушення визначених статтею 22 Цивільного кодексу України та зауважує, щ належним доказом протиправних рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

У відповіді на пояснення Державної казначейської служби України представник позивача наголошує на недоведеність доставлення належного позивачу транспортного засобу на штраф майданчик.

У відзиві на позов представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України вказує, що належний позивачу транспортний засіб після вилучення його 19 березня 2017 року, а саме: 14 грудня 2017 року пройшов перереєстрацію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу при його втраті, що відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 можливе виключно при наявності транспортного засобу та в присутності його власника. Крім того, відповідач вказує, що належним позивачу транспортний засіб відповідно до фіксації комплексної системи відеоспостереження міста Києва 04 листопада 2020 року було зафіксовано 14 разів у місті Києві за різними адресами. Належний позивачу транспортний засіб у розшуку не перебуває, тобто позивач не звертався із заявою щодо незаконного заволодіння таким транспортним засобом. Вказане на думку представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України вказує на відсутність майнової шкоди завданої позивачу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні за участі сторін відмовлено.

У відповіді на відзив представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України вказує представник позивача вказує на необґрунтованості доводів викладених у відзиві на позов.

Також, Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2021 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні за участі сторін відмовлено.

Станом на час розгляду справи інші сторони відзиви на позов та пояснення до Окружного адміністративного суду міста Києва не надали.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 належить транспортний засіб (далі - ТЗ) MITSUBISI LANCER днз НОМЕР_2 .

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, 19 березня 2017 року о 16 год. 00 хв. в м. Києві, вул. Богатирська, відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» інспектором роти № 5 батальйону № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Сухар Ю.В., в присутності двох свідків та водія транспортного засобу, було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу MITSUBISHI LANCER НЗ НОМЕР_1 , шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик за адресою вул. Червоногвардійська 20-Б, м. Київ у зв`язку з розшуком даного ТЗ ВДВС. Транспортний засіб для його примусового переміщення прийняв Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес-Т», місцезнаходження вул. Озерна, 10, м. Київ, т. 044-383-33-33, автомобілем-евакуатором НЗ НОМЕР_3 , водій Рябінін.

На запит представника позивача Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України листом від 13 травня 2020 року повідомило, що у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19 березня 2017 року зазначено всі відомості щодо місцезнаходження належного позивачу транспортного засобу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо транспортний засіб перебуває в розшуку.

Відповідно до пункту 2 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 (далі - Порядок тимчасового затримання) тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд наголошує, що сторонами та, зокрема, позивачем не заперечується оголошення належного позивачу ТЗ у розшук в рамках виконавчого провадження №47081437.

Щодо доводів позивача про наявність підстав для заняття арешту в рамках виконавчого провадження №47081437, суд зазначає, що рішення, дії, бездіяльність державного виконавця не є предметом розгляду даної справи.

З огляду на викладене працівник Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України при вилученні 19 березня 2017 року транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 діяла відповідно до згадуваних норм Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку тимчасового затримання, отже позов у вказаній частині є безпідставним.

Згідно пункту 3 Порядку тимчасового затримання, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів -евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.

Пунктом 4 Порядку тимчасового затримання зазначено, для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

Після прибуття евакуатора поліцейський у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із зазначенням: дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку; найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора; адреси місця зберігання транспортного засобу; посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Зазначений акт підписують присутні під час його складання особи: особа, яка прийняла рішення про тимчасове затримання транспортного засобу, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, два свідки, а також водій і страховий комісар у разі їх присутності.

Судом встановлено, що акт від 19 березня 2017 року оформлено відповідно до вимог пункту 4 Порядку тимчасового затримання та у такому акті зазначено, серед іншого, адресу місця зберігання транспортного засобу, посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку ((Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес Т», адреса: м. Київ, вул. зерна, 10, тел водій Рябінін).

Пунктом 12 Порядку тимчасового затримання зазначено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення.

Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем на підставі вимоги

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем дій визначених 12 Порядком тимчасового затримання з метою повернення належного йому ТЗ (звернення позивача, як до державного виконавця з вимогою щодо вилучення ТЗ зі спеціального майданчика, так і до Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес Т»).

Отже доводи позивача щодо наявності протиправної бездіяльності Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що полягає у відмові повернути транспортний засіб Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, 14 грудня 2017 року відповідно до бази АРМОР, витяг з якої долучено до матеріалів справи та бази НАІС МВС України, витяг з якої долучено до матеріалів справи була вчинена дія перереєстрації свідоцтва про реєстрацію ТЗ при його втраті щодо належного позивачу ТЗ.

Відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів Під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв`язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, установлення газобалонного обладнання, видачі тимчасового реєстраційного талона під час передачі права користування та/або розпорядження транспортними засобами, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду. Експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів. Експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України "Про судову експертизу" ( 4038-12 ) порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями. За результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації. Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром, відомостей про особу за Єдиним реєстром боржників, дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС.

З системного аналізу викладеного вбачається, що будь-які дії щодо реєстрації або перереєстрації ТЗ здійснюються виключно при наявності транспортного засобу та в присутності його власника.

Також, відповідно до фіксацій комплексної, системи відеоспостереження міста Києва, 04 листопада 2020 року транспортний засіб MITSUBISHI LANCER НЗ А НОМЕР_4 , було зафіксовано 14 разів у місті Києві за різними адресами.

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до уповноважених органів з будь-якими заявами щодо незаконного заволодіння його автомобілем.

З огляду на викладене, суд критично ставиться до доводів позивача щодо необізнаності останнього про місцезнаходження належного йому ТЗ та порушення відповідачами його, позивача, права власності на такий ТЗ.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для стягнення солідарно з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а також Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 250 316 (двісті п`ятдесят тисяч триста шістнадцять) грн. 64 коп.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко