Справа № 640/22525/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ № 640/22525/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу:

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2018, вимоги про сплату боргу, рішень про застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2018 № , № , № 013154203, № , № та № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-396 від 22.12.2018, рішень про застосування штрафних санкцій від 22.12.2018 № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві № 15988 від 25.10.2018 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по наказу Головного управління ДФС у м. Києві № 15988 від 25.10.2018, документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018. За результатами перевірки складено акт від 08.11.2018 №4494/26-15-42-03- 30/, у висновках якого викладено порушення вимог податкового законодавства та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак відповідач в установлені строки не розглянув адміністративну скаргу позивача, чим порушив норми п.56.8 ст. 56 ПК України та ч. 4 ст. 25 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а скарга позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення від 22.12.2018 № не приймалася взагалі, що свідчить про застосування принципу мовчазної згоди. Так, на думку позивача, за принципом мовчазної згоди вважаються скасованими вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-396 від 22.12.2018, рішення про застосування штрафних санкцій від 22.12.2018 № та № .

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , то позивач зазначає наступне. Так, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасне надходження валютних коштів за зовнішньоекономічними договорами від 21.07.2015 №01-07/2015, від 21.03.2016 №01- 03/2016 та від 17.08.2016 №17-08. Однак позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки під час перевірки, податковим органом не було враховано заперечення позивача до акта перевірки, в якому він зазначив, що під час розрахунку пені, до суми неодержаної виручки не включається комісія банка, що суперечить вимогам Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , то позивач зазначає, що в ході перевірки, контролюючим органом встановлено порушення пп. 291.4 п. 291.4 ст. 291; п. 292.1 ст. 292 Податкового Кодексу України в частині не нарахування та не сплати позивачем єдиного податку у сумі 11164,83 грн., однак вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки контролюючим органом протиправно не було враховано подану позивачем уточнюючу податкову декларацію від 19.10.2018 про сплату єдиного податку фізичної особи підприємця за 2017 рік. Тобто, позивачем було самостійно виявлено вказану помилку та збільшено суму доходу за 2017 рік, що не може бути підставою для нарахування штрафних санкцій.

Також, обґрунтовуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № 013154203, яким встановлено порушення п. 16 прим.1, підрозд.10 розділу ХХ ПК України та збільшено суму військового збору, позивач зазначив, що контролюючий орган дійшов хибного висновку про заниження позивачем доходу від здійснення господарської діяльності за договорами суборенди із ТОВ «Ереджі Сервінг Груп» від 15.06.2017 та 19.06.2017 та за договором суборенди із ТОВ «Акліма» від 14.06.2017, оскільки згідно КВЕД 68.20 основною господарською діяльністю позивача є надання в оренду чи експлуатацію власного чи орендованого майна, що спростовує твердження відповідача про отримання позивачем доходу від незареєстрованого виду господарської діяльності.

Стосовно протиправності податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , яким встановлено порушення п.177.2 ст.177 ПК України та встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, позивач вказав, що в період донарахування з 01.07.2017 по 31.12.2017, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, як платник податку 3 групи та сплачував податок на додану вартість у складі єдиного податку , що підтверджується заключною випискою.

На обґрунтування протиправності податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , яким встановлено порушенням вимог п. 295.3 ст. 295 ПК України за затримку на 105 днів сплати грошового забезпечення, позивач посилався на те, що відповідачем не було враховано уточнюючу податкову декларацію від 22.02.2018. Крім того, згідно платіжного доручення №312 від 04.06.2018 позивачем було сплачено суму єдиного податку з фізичних осіб.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , яким встановлено порушення п.295.3 ст. 295 ПК України, і яким нараховано штраф у розмірі 10% єдиного податку з фізичних осіб, позивач зазначив, що контролюючим органом протиправно віднесено сплачену позивачем суму за 3 квартал 2017 року, в той час, як позивачем сплачено суму податку за 4 квартал 2017 року.

Відповідач проти задоволеннях позовних вимог заперечив. Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 22.12.2018 №, то в ході перевірки контролюючим органом було встановлено порушення скаржником вимог ст. 1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» а саме: несвоєчасне надходження валютних коштів за зовнішньоекономічними договорами від 21.07.2015 №01-07/2015, від 21.03.2016 №01- 03/2016 та від 17.08.2016 №17-08.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , то ФОП ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 здійснював, застосовуючи спрощену систему оподаткування (платник єдиного податку III група). Перевіркою правильності визначення податкових зобов`язань по єдиному податку встановлено: ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2017 по 30.06.2017 отримано та не задекларовано дохід платника єдиного податку, отриманий від провадження діяльності на загальну суму 867510,84 грн., а саме: за І квартал 2017 року в сумі 537209,86 грн., за II квартал 2017 року в сумі 330300,98 грн., що призвело до не нарахування та не сплати суми єдиного податку з цього доходу на загальну суму 11164,83 грн., а саме: за І квартал 2017 року в сумі 6499,80 грн., за II квартал 2017 року в сумі 4665,03 грн., чим порушено п. 292.1, п. 292,6 ст. 292, п. 293.3 ст 293 Податкового кодексу України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № 013154203, то контролюючий орган зазначив, що на підставі заяв від 15.07.2014, 10.08.2014 про застосування спрощеної системи оподаткування ФОП ОСОБА_1 визначено види діяльності за КВЕД: 70.22 -Консультування з питань комерційної діяльності й керування, 46.73 - Оптова торгівля будівельними матеріалами, 69.10 -Діяльність у сфері права. Перевіркою дотримання вимог перебування на спрощеній системі оподаткування встановлено отримання доходу від здійснення діяльності не зазначеної у реєстрі платника єдиного податку, а саме 19.06.2017 в сумі 8100 грн. від ТОВ «Енерджі Сервінг груп» по договору суборенди нежитлового приміщення від 15.06.2017 року та 19.06.2017 в сумі 6900 грн. від ТОВ «Акліма» по договору суборенди нежитлового приміщення від 14.06.2017. ФОП ОСОБА_1 на порушення вимог пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України самостійно не перейшов на сплату інших податків і зборів з 01.07.2017.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , то з 01.07.2017 ФОП ОСОБА_1 мав здійснювати господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 Податкового кодексу України. Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючого органу податкової декларації встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік до ДПІ у Дніпровському р-ні ГУ ДФС у м. Києві, чим порушено пп. 49.18.5 п.49.18 ст.49 та п.177.5, п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу України. У порушення вимог п. 164.1 ст.164, п. 177.1, п. 177.2 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижений загальний оподаткований дохід за 2017 рік на 2 283 826,17 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 №, то контролюючий орган зазначив, що позивачем було порушено п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України та своєчасно не сплачено єдиний податок по терміну сплати 19.02.2016, 19.11.2017, 19.02.2018.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, із змінами та доповненнями, п. 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VI, із змінами та доповненнями, наказу Головного управління ДФС у м. Києві № 15988 від 25.10.2018, документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018.

ФОП ОСОБА_1 повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки повідомленням від 26.10.2018 № 64944/М/26-15-42-03-27, що разом з копією наказу № 15988 від 25.10.2018 вручено останньому 26.10.2018.

За результатами перевірки складено акт від 08.11.2018 №4494/26-15-42-03- 30/, у висновках якого викладено встановлені порушення:

пп. 291.4 п. 291.4 ст. 291; п. 292.1 ст. 292 Податкового Кодексу України не нараховано та не сплачено єдиного податку у сумі 11164,83 грн.;

пп. 49.18.5 п.49.18 ст.49 та п.177.5, п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу України, податкову декларацію про майновий стан та доходи 2017 рік не подано;

п. 177.2 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, із змінами та доповненнями, занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 311 134,17 грн.;

п.161 пп. 10 р. XX Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, із змінами та доповненнями, не нараховано та не сплачено військовий збір у розмірі 25 927,85 грн.;

абз. 3, ч.8, ст.9 Закону України від «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, із змінами та доповненнями, занижено єдиний соціальний внесок у сумі 51777,00 грн.;

п.296.1. ст. 261 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, із змінами та доповненнями не ведення Книги обліку доходів.;

п. п. 49.18.1 п. 49.18. ст. 49, п.203.1. ст. 203 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, із змінами та доповненнями, несвоєчасно подано податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2018 року.;

п. 4. ч. 2. ст. 6 Закону України від 08.07.2010р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, несвоєчасно поданий звіт про нарахований дохід застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік;

п.8. ст. 9. Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасна сплата єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців по терміну 19.01.2016р., 19.04.2016р., 20.07.2015р., 19.04.2018р. 19.07.2016р., 20.04.2015р„ 19.01.2017р., 20.01.2015р., 19.10.2015р., 19.07.2017р., 20.07.2015р„ 19.10.2016р., 19.04.2017р.;

п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ зі змінами і доповненнями, не своєчасно сплачено єдиний податок по терміну сплати 19.02.201 /р., 19.11.2017р., 19.02.2018р.;

ст.1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасне надходження виручки на суму 8 985,82 євро (еквівалент 258 342,33 грн.) за договором від 21.07.2015 № 01-07/2015 з компанією "МАRTEX BUSINES LP" (Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії); несвоєчасне надходження виручки на суму 4 118,46 євро (еквівалент 119 365,25 грн.) за договором від 21.03.2016 № 01-03/2016 з компанією "Shadow Associate Согр." (Британські Віргінські острови); несвоєчасне надходження виручки на суму 65 080,15 євро (еквівалент 2 010 882,48грн.) за договором від 17.08.2016 № 17-08 з компанією "СМD INVEST LIMITED" (Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії).

30.01.2019 позивач оскаржив вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

01.03.2019 рішенням ДФС №39606/6/99-99-11-05-02-25 у задоволенні скарги відмовлено, а вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій залишена без змін.

На підставі акта перевірки від 08.11.2018 №4494/26-15-42-03- 30/2992, контролюючим органом винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , № , № 013154203, № , № та № .

30.01.2019 позивач оскаржив в адміністративному порядку вищевказані податкові повідомлення-рішення.

26.03.2019 рішенням ДФС №14102/6/99-99-11-05-9-25 залишено податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , то позивач зазначає наступне.

Так у ході податкової перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасне надходження валютних коштів за зовнішньоекономічними договорами від 21.07.2015 №01-07/2015, від 21.03.2016 №01- 03/2016 та від 17.08.2016 №17-08.

В акті перевірки зазначено, що від нерезидента "МАRTEX BUSINES LP" зайшла валютна виручка у сумі 1836,60 євро із терміном прострочення - 48 днів, у сумі 2946,02 євро із терміном прострочення - 41 день та у сумі 4203,20 євро із терміном прострочення на 15 днів. Від нерезидента "Shadow Associate Согр." по сумі 432,91 євро, кількість днів прострочення складає - 20 днів та по сумі 3645,55 євро - 81 днів. Валютна виручка у сумі 40,00 євро не надійшла. Від нерезидента "СМD INVEST LIMITED" по сумі 3023,90 євро, кількість днів прострочення складає - 3 дні, по сумі 1487,28 євро - 20 днів, по сумі - 2156,25 євро - 17 днів, по сумі - 8273,77 євро, по сумі - 16 днів, по сумі 6027,88 євро - 5 днів, по сумі 2422,50 євро - 1 день, по сумі - 5459,40 євро - 10 днів, по сумі - 4984,75 євро - 6 днів, по сумі 4998,00 євро - 3 дні та по сумі 37,00 євро - 4 дні. Валютна виручка у сумі 59368,41 євро не надійшла.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач зазначив, що під час розрахунку пені, до суми неодержаної виручки не включається комісія банка, що суперечить вимогам Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», враховуючи те, що контролюючий орган включив вказану комісію до розрахунку пені, то таке податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.94 №185/94-ВР (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (ч. 5 ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Строк та умови завершення імпортної операції без ввезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України (ч. 3 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Таким чином, законодавством надано можливість Національному банку України змінювати строки розрахунків за здійснення експортно-імпортних операцій.

Пунктом 1 Постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 №410 (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Разом з тим, 25.05.2017 Правлінням Національного банку України прийнята постанова «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» №41 (далі-постанова №41), якою 120 - денне обмеження на повернення валютної виручки скасоване, та виключено пункт 1 постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 №410. Вказана постанова набрала чинності 26.05.2017.

У зв`язку із набранням чинності постановою Правління Національного банку України від 25.05.2017 № 41 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», а також з огляду на запити банків щодо обчислення строку розрахунків за експортними, імпортними операціями та надання податковим органам інформації, передбаченої пунктом 5.9 розділу 5 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, Національний банк України надав роз`яснення з цих питань, виклавши їх у листі від 08.06.2017 №40-0005/40465.

У вказаному листі зазначається, що постановою №41 від 25.05.2017 Національний банк України скасував тимчасову норму, згідно з якою скорочувався максимальний строк для розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів до 120 днів. У зв`язку з цим, починаючи з дати набрання чинності постановою № 41 від 25.05.2017, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 180 календарних днів.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що до події, факту застосовується той закон (нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Разом із тим, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 норму щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Враховуючи вищевикладене, починаючи з дати набрання чинності постановою №41 від 25.05.2017 (тобто з 26.05.2017) на випадки не завершення розрахунків за експортними, імпортними операціями, за якими на зазначену дату не встановлено перевищення 120-денного строку розрахунків, поширюватимуться норми Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» щодо 180-денного строку розрахунків.

Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 №136, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за №338/3631, затверджено Інструкцію про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями (далі - Інструкція № 136).

Згідно з пунктом 2.2 розділу 2 Інструкції №136 відлік законодавчо встановленого строку розрахунків, банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення митної декларації або підписання акта (іншого документа).

Згідно з пунктами 3.1 і 3.2 розділу 3 Інструкції №136 відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня здійснення авансового платежу (виставлення векселя на користь постачальника товару, що імпортується).

Таким чином, після дня оформлення митної декларації при експорті та дня здійснення авансового платежу при імпорті починається відлік законодавчо встановленого строку здійснення розрахунків за експортно-імпортними операціями.

Як вбачається із матеріалів справи, граничний строк надходження валютної виручки за виконання експортної операції становив: 17.03.2016, 24.06.2016, 19.04.2016, 14.10.2016, 17.11.2016, 21.03.2017, 15.04.2017, 18.04.2017, 02.08.2017, 30.08.2017,03.09.2017, 26.09.2017, 30.09.2017, 07.10.2017 та 22.01.2018 відповідно, що не заперечується позивачем.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до частини 6 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

З наявного у справі розрахунку пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності вбачається, що пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності розраховувалася контролюючим органом, виходячи із вартості недопоставленого товару помноженого на валютний курс НБУ станом на день виникнення заборгованості та на кількість днів прострочення поставки товару з урахуванням 0,3 %.

Доказів того, що відповідач здійснював нарахування пені з урахуванням комісії банку позивачем надано не було, наявні у справі розрахунки не містять відомостей , на які посилається позивач, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про правомірність розрахунку пені та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та необґрунтованості позовних вимог у цій частині.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № суд зазначає наступне.

Під час податкової перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем приписів пп. 291.4 п. 291.4 ст. 291; п. 292.1 ст. 292 Податкового Кодексу України, зокрема встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 30.06.2017 отримав та не задекларував дохід платника єдиного податку, що був отриманий ним від провадження господарської діяльності на загальну суму 867510,84 грн., що призвело до нарахування та несплати єдиного внеску на загальну суму 11 164, 83 грн.

Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки контролюючим органом протиправно не було враховано подану позивачем уточнюючу податкову декларацію від 19.10.2018 про сплату єдиного податку фізичної особи підприємця за 2017 рік.

Як вбачається із матеріалів справи, перевірка проводилася у період з 26.10.2018 по 01.11.2018, тобто на час проведення перевірки, позивачем дійсно була подана уточнююча податкова декларація від 19.10.2018 за податковий період 2017 року, яким останнім донарахована та сплачено суму єдиного внеску, що свідчить про відсутність у позивача вищевказаної заборгованості.

Суб`єкт господарювання, який ужив усіх належних заходів для недопущення господарського правопорушення, не може бути притягнутий до відповідальності, а відтак, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № та про задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо стосується податкових повідомлень-рішень від 22.12.2018 № 013154203 та № суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із акту перевірки, на підставі заяв від 15.07.2014, 10.08.2014 про застосування спрощеної системи оподаткування ФОП ОСОБА_1 визначено види діяльності за КВЕД: 70.22 - Консультування з питань комерційної діяльності й керування, 46.73 - Оптова торгівля будівельними матеріалами, 69.10 -Діяльність у сфері права.

Перевіркою дотримання вимог перебування на спрощеній системі оподаткування встановлено отримання доходу від здійснення діяльності не зазначеної у реєстрі платника єдиного податку, а саме 19.06.2017 в сумі 8100 грн. від ТОВ «Енерджі Сервінг груп» по договору суборенди нежитлового приміщення від 15.06.2017 та 19.06.2017 в сумі 6900 грн. від ТОВ «Акліма» по договору суборенди нежитлового приміщення від 14.06.2017.

ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України самостійно не перейшов на сплату інших податків і зборів з 01.07.2017.

Таким чином, з 01.07.2017 ФОП ОСОБА_1 мав здійснювати господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 Податкового кодексу України.

Крім того, враховуючи вищевикладене ФОП ОСОБА_1 , також, порушено вимоги пункту 16 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України у частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору на загальну суму 25 927,85 грн.

Позивач проти вказаних доводів заперечив та зазначив, що контролюючий орган дійшов хибного висновку про заниження позивачем доходу від здійснення господарської діяльності за договорами суборенди із ТОВ «Енерджі Сервінг Груп» від 15.06.2017 та 19.06.2017 та за договором суборенди із ТОВ «Акліма» від 14.06.2017, оскільки згідно КВЕД 68.20 основною господарською діяльністю позивача є надання в оренду чи експлуатацію власного чи орендованого майна, що спростовує твердження відповідача про отримання позивачем доходу від незареєстрованого виду господарської діяльності.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за ФОП ОСОБА_1 зареєстровано КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб вбачається, що ОСОБА_1 був керівником інших підприємств та товариств, а тому виписка по кведам господарської діяльності позивача не приймається судом до уваги, оскільки остання може бути по кведам господарської діяльності одного із підприємств, а не безпосередньо ФОП.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014 в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування; іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За вимогами статті 177 ПК пункту 177.6 - у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Суд дійшов висновку, що отримане позивачем фінансування є доходами фізичної особи-підприємця, які оподатковуються відповідно до статті 177 ПК пункту 177.6 і відповідальність за декларування і сплату податку з таких доходів несе виключно платник податку, що їх отримав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.12.2018 № та № якими встановлено порушенням вимог п. 295.3 ст. 295 ПК України за затримку сплати, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем було несвоєчасно сплачено єдиний податок за податковою декларацією від 13.02.2018 № F01033, термін прострочення - 105 днів, за податковою декларацією від 13.02.2018 № F01033, термін прострочення - 9 днів, за податковою декларацією від 09.11.2017 № F01033, термін прострочення - 9 днів, за податковою декларацією від 09.11.2017 № F01033 термін прострочення - 8 днів, за податковою декларацією від 13.02.2018 № F01033 термін прострочення - 3 дні, за податковою декларацією від 09.02.2017 № F01033 термін прострочення - 2 дні.

Таким чином, на переконання контролюючого органу, фізичною особою підприємцем було порушено пункт 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасно подано звітність.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач вказував, що під час проведення перевірки, контролюючим органом не було враховано, що податкова декларація була скоригована позивачем (рядок 14, 15-16), внаслідок чого збільшено суму, яка підлягає сплаті до бюджету та виходячи з цієї суми було сплачено суму єдиного внеску та штраф у розмірі 3%, що підтверджується платіжними дорученнями №394 від 19.10.2019 та №395 від 19.10.2019, №29 від 28.11.2017, №312 від 04.06.2018.

Враховуючи те, що платником податків сплачено відповідні штрафні санкції самостійно, то суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог у цій частині та визнання протиправними оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 22.12.2018 № та №.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-396 від 22.12.2018, рішень про застосування штрафних санкцій від 22.12.2018 № та № , суд зазначає наступне.

Так, у своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 30.01.2019 останнім в адміністративному порядку було оскаржено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-396 від 22.12.2018, рішення про застосування штрафних санкцій від 22.12.2018 № та № , однак рішення ДФС від 01.03.2019 №10116/6/99-99-11-05-02-25 винесено із пропуском строків, що на думку позивача свідчить про застосування принципу мовчазної згоди та задоволення скарги останнього. Так, позивач зазначив, що отримав рішення ДФС від 01.03.2019 №10116/6/99-99-11-05-02-25 лише у відповідь на адвокатський запит від 06.08.2019.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву не було надано пояснень щодо вказаних обставин справи, крім того, матеріали справи не місять доказів відправлення рішень про продовження строку розгляду скарги та рішення про розгляд скарги на адресу позивача.

Відповідно до пунктів 56.8 та 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою, з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Відповідно до вимог п. 56.13 ст. 56 ПК України у разі коли останній день строків, зазначених у цій статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Підпунктом 56.17.2 пункту 56.17 ПК України визначено, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги.

Питання листування платників податків та контролюючих органів унормовано статтею 42 ПК України, згідно пункту 42.2 якої документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідачем не було надіслано позивачу до 01.03.2019 включно рішення про розгляд скарги, що свідчить про порушення контролюючим органом строків розгляду скарги, а тому скарга підлягає задоволеною на користь платника податків на наступний день після закінчення таких строків.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-396 від 22.12.2018, рішень про застосування штрафних санкцій від 22.12.2018 № та № .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач частково довів протиправність оскаржуваних рішень контролюючого органу, що є правовою підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати винесене ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22.12.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати винесене ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22.12.2018 № .

Визнати протиправним та скасувати винесене ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 22.12.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-396 від 22.12.2018.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій від 22.12.2018 № , № .

В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 3704 (три тисячі сімсот чотири) грн. 70 коп.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.С. Мазур