Справа № 640/27032/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ № 640/27032/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомКомунального підприємства виконавчого органу Київради ( Київської міської державної адміністрації ) "Київтеплоенерго"
до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство виконавчого комітету виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплокомуненерго» з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, в якому просить суд: визнати протиправним і скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 31.07.2020 №465.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність оскаржуваного припису з огляду на те, що при проведенні позапланової перевірки, висновки якої лягли в основу цього припису, відповідач вийшов за межі скарги, яка перевірялася, встановив не всі обставини, які стосуються її розгляду, висновки відповідача про порушення позивачем законодавства не відповідають обставинам справи, відповідачем встановлено не всі обставини, що мають значення для його прийняття. Уважає, що виконання вимог припису призведе до некоректного визначення фактичного обсягу споживання послуг з централізованого опалення, наслідком якого стане нарахування неврахованого такими приладами обліку обсягу теплової енергії споживачам, квартири яких не обладнані приладами обліку та донарахування їм близько 50 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у її задоволенні, стверджуючи, що оскаржуваний припис прийнято ним у відповідності до вимог чинного законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач, заперечуючи доводи відповідача, викладені у відзиві, додатково вказав, що індивідуальні лічильники тепла будинку, в якому знаходиться квартира, що належить позивачці, встановлені та взяті на облік у 2017-2018 роках ПАТ «Київенерго» на підставі чинного на той час законодавства, тоді як КП «Київтеплоенерго» не є універсальним правонаступником КП «Київенерго», тому не повинне нести відповідальність за іншу юридичну особу. В обґрунтування своїх доводів про протиправність оскаржуваного припису надав інформацію про судову практику щодо вирішення спорів, пов`язаних зі зняттям з абонентського обліку лічильника обліку теплової енергії у будинках із комбінованою (змішаною) системою опалення.

Відповідач у наданих суду письмових поясненнях наполягав на необхідності відмови судом у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, в лютому 2020 до ГУ Держпродспоживслуби в м. Києві звернулась громадянка ОСОБА_1 , зі скаргою про порушення позивачем її прав споживача комунальних послуг СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» у зв`язку з необґрунтованим зняттям з комерційного обліку лічильника тепла, який був встановлений в квартирі за адресою: в АДРЕСА_1 , яка належить позивачці. Зокрема, зазначила, що лічильник в установленому порядку встановлено в указаній квартирі у 2016 році та оплата за теплову енергію з листопада 2016 року по 2019 рік здійснювалась згідно з його показами. 24.10.2019 на вимогу СП «Енергозбут» позивачка через Центр комунального сервісу подала запитувані СП «Енергозбут» документи щодо встановлення вказаного лічильника. У подальшому з невідомих причин лічильник знято з комерційного обліку. З огляду на викладене послуги з отримання теплової енергії упродовж опалювального періоду 2019-2020 року позивачці нараховано за середніми показниками загальнобудинкового приладу обліку тепла. Ураховуючи викладене, позивачка просила ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві зобов`язати СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» негайно поновити комерційний облік лічильника теплової енергії за вищевказаною адресою та здійснити нарахування платежів за показаннями лічильника з початку опалювального сезону 2019 року, а також вжити заходів щодо притягнення до відповідальності посадових осіб КП «Київтеплоенерго» за порушення законодавства про захист прав споживачів

На підставі погодження Держпродспоживслужби від 01.04.2020 №15.3-10/2/5492 відповідачем видано наказ від 17.07.2020 №3819 про проведення позапланового заходу (перевірки) КП «Київтеплоенерго», а саме дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з питань, викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 .

На проведення вищевказаної перевірки уповноваженим особам відповідача видано направлення від 17.07.2020 №2666 із зазначенням того ж предмету перевірки, строк якої визначено з 30.06.2020 по 13.07.2020.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 31.07.2020 №3819-1 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовано виявлене перевіркою порушення:

- абзацу 2 пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, відповідно до якого справляння пати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, виконавець і споживач не мають права відмовитися від врахувань показників засобів обліку;

- частини першої статті 8 розділу ІІІ Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», відповідно до якої рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначених власником (співвласниками), іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги на основі показань вузла комунального обліку відповідної комунальної послуги;

- пункту 3 частини першої статті 31 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;;

- пункту 9 розділу «Тарифи та послуги та їх загальна вартість» договору від 04.03.2016 №80100.

На підставі указаного акта перевірки ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві уповноваженій особі КП «Київтеплоенерго» Лопатіну К.О. внесено припис про усунення вищевказаних порушень, зокрема шляхом:

- проведення перерахунку гр. ОСОБА_1 відповідно до спожитих обсягів теплової енергії відповідно до встановлених квартирних засобів обліку теплової енергії» згідно з актом від 31.07.2020 №3819-1;

- повернення грошових коштів ОСОБА_1 за нараховані сплачені обсяги теплової енергії за МЗК (місця загального користування) шляхом зарахування у майбутній період.

Зазначений акт підписаний уповноваженою особою КП «Київтеплоенерго» із запереченнями, вказано про надання письмових заперечень від 23.07.2020 №30/3/2/8223.

З огляду на виявлені порушення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві складено припис від 31.07.2020 №465 про усунення порушень вимог законодавства, яким КП «Київтеплоенерго» зобов`язано провести перерахунок гр. ОСОБА_1 відповідно до спожитих обсягів теплової енергії згідно зі встановленим квартирним засобом обліку теплової енергії.

Надаючи оцінку зазначеному припису, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, інших органів в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушень вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно із частинами першою, одинадцятою статті 4 вищевказаного Закону державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

Згідно пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба).

Пунктом 1 Положення про Держпродспоживслужбу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі - Положення №667), визначено, що Держпродспоживслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема, у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

Відповідно до пункту 3 Положення №667 одним з основних завдань Держпродспоживслужби є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів.

Держпродспоживслужба, відповідно до покладених на неї завдань, встановлених підпунктом 6 пункту 4 Положення №667, у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування.

Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (пункт 7 Положення №667).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Згідно з частиною третьою статті 7 названого вище Закону у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

За висновком суду, відповідач за наявності для цього визначених підстав (скарга гр. ОСОБА_1 щодо захисту прав споживача у зв`язку з їх порушенням КП «Київтеплоенерго», погодження Держпродспоживслужби про проведення перевірки за цією скаргою, наказ ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві, направлення на перевірку) провів перевірку позивача, що останнім не заперечувалося.

Відповідно до частини шостої статті 7 цього ж Закону за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Відповідач належним чином провів перевірку позивача, результати якої належним чином оформив актом перевірки.

Частиною сьомою цієї ж статті визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Частина восьма статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» містить визначення припису, відповідно до якого припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, поміж іншого, давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів.

Ураховуючи викладені вище правові норми, відповідач, який є територіальним органом Держпродспоживслужби в межах повноважень видав оскаржуваний припис.

Оцінюючи правомірність вказаного припису по суті, суд уважає за доцільне звернути увагу на таке.

Правовідносини з постачання фізичним особам центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630).

Згідно з пунктом 1 Правил №630, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 Правил №630 справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»:

- вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності);

- вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 №829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок №829).

Пунктом 6 Порядку №829 передбачено, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.

Згідно з пунктом 3 Порядку №829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.

Відповідно до вимог пункту 10 Порядку №829 оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року №205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

В свою чергу слід зазначити, що Порядок №829 набрав чинності лише 24.10.2018, тому положення та вимоги даного порядку мають застосовуватися (до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії) з моменту набрання чинності цим Порядку, та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, Порядок №829 не передбачає зняття з обліку тих лічильників споживачів, які були погоджені та взяті на облік до набуття чинності цієї постанови, та не встановлює заборони щодо врахування показників по даним лічильникам, які надаються споживачами.

Також, не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку та відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку №829.

Так, згідно з пунктом 12 Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвиту, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 №270, не вимагається повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії), який раніше був прийнятий на абонентський облік, в приміщенні реконструйованої, капітально відремонтованої будівлі, якщо реконструкція, капітальний ремонт будівлі були здійснені без заміни такого вузла обліку (приладу - розподілювача теплової енергії).

Як убачається з матеріалів справи, індивідуальний тепловий лічильник в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , встановлено ще у листопаді 2016 року та прийнятий на абонентський облік, що підтверджується актом прийняття на комерційний облік вузла теплової енергії для потреб окремого приміщення відповідно до вимог чинного на той час законодавства. 22.11.2016. Так, відповідно до вказаного акту засіб обліку встановлено згідно з проектом та допущено до експлуатації.

На момент встановлення гр. ОСОБА_1 вузла розподільчого обліку теплової енергії ПАТ «Київенерго» (попередній виконавець послуг) здійснював розподіл обсягів комунальних послуг, а тому зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника.

Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

Відтак, у КП «Київтеплоенерго» не було правових підстав для зняття з обліку індивідуального лічильника гр. ОСОБА_1 .

Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами №630 було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.

Отже показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку №829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго».

Суд також звертає увагу на те, що Порядок №829 не передбачає необхідності приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку №829.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №756/2361/20-ц.

Суд не бере до уваги посилання позивача в обґрунтування доводів про протиправність оскаржуваного припису на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16.07.2020 у справі №754/2479/20, Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2020 у справі №753/2748/20, Оболонського районного суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №756/12036/19 та Святошинського районного суду міста Києва від 23.11.20202 у справі №759/13222/20, оскільки вони не створюють преюдиції щодо спірних правовідносин та не є постановами Верховного Суду, виключно викладені в яких позиції в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковими для врахування судами.

Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що вузол розподільного обліку теплової енергії в квартирі гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено з порушенням ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», що є порушенням Порядку №829.

Така позиція суду обґрунтовується тим, що проведення реконструкції чи капітального ремонту будинку без заміни вузла обліку не зумовлює необхідності повторного прийняття на абонентський облік вузла розподільчого обліку теплової енергії.

Відхиляючи доводи позивача про те, що відповідно до правоустановчих документів КП «Київтеплоенерго» він не є універсальним правонаступником ПАТ «Київенерго», адже відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України та договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги лише на заборгованість, а індивідуальні лічильники тепла були взяті на абонентський облік не КП «Київтеплоенерго», а ПАТ «Київенерго», суд звертає увагу, що з моменту, коли позивач набув статусу теплопостачальної організації, лічильник гр. ОСОБА_1 також перебував у нього на обліку і на підставі показань цього лічильника позивач нараховував гр. ОСОБА_1 плату за користування послугою теплопостачання до моменту цього лічильника з обліку КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2019 року, що ним не заперечується.

За наведених обставин суд уважає, що оскаржуваним приписом відповідач правомірно зобов`язав відповідач з метою усунення виявленого порушення провести перерахунок гр. ОСОБА_1 відповідно до спожитих обсягів теплової енергії відповідно до встановлених квартирних засобів обліку теплової енергії» згідно з актом від 31.07.2020 №3819-1.

Суд також вважає обґрунтованим оскаржуваний припис в частині зобов`язання позивача повернути грошові кошти гр. ОСОБА_1 за нараховані сплачені обсяги теплової енергії за МЗК (місця загального користування) шляхом зарахування у майбутній період, що обґрунтовується наступним.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з частиною шостою статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно до пункту 28 Правил №630 споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Позивач не заперечував щодо нарахування позивачці коштів для сплати за опалення місць загального користування після зняття вузла обліку теплової енергії, встановленого в квартирі гр. ОСОБА_1 , нараховуючи їй оплату за опалення квартири за показаннями загальнобудинкового приладу обліку, тоді як оплата за опалення місць загального користування у разі нарахування вказаній особі оплати за опалення згідно з показами встановленого у її квартирі лічильника, підлягала розрахунку за іншою методикою. Тому відповідач вірно зобов`язав позивача повернути грошові кошти гр. ОСОБА_1 за нараховані сплачені обсяги теплової енергії за МЗК (місця загального користування) шляхом зарахування у майбутній період.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що відповідач вийшов за межі розгляду питань, порушень у скарзі гр. ОСОБА_1 , оскільки предметом його перевірки було дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з питань, викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 , в якому йшлося про неправильне нарахування їй коштів для оплати за спожиту теплову енергію, до якого також включено оплату за послуги з опалення місць загального користування.

Відтак, відповідачем обґрунтовано прийнято оскаржуваний припис.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

При цьому суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України»).

За висновком суду відповідачем доведено правомірність свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов КП «Київтеплоенерго» не підлягає задоволенню.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись вимогами статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 123, 139, 240, 241 - 246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур