Справа № 380/8236/22
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8236/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Львівській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.11.2021 року №3817-51 винесену Головним управлінням ДПС у Львівській області щодо стягнення з ОСОБА_1 37 788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач зареєструвався як фізична особа підприємець 03.02.1999 року, однак фактичних доходів не мав, не подавав в період з 2004 року реєстраційну картку для включення відомостей про нього до ЄДР, жодних листів, вимог від органів податкової служби на протязі 22 років не отримував. 30.06.2021 року позивачем було отримано першу вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 08.02.2021 року № 3817-51 на суму 37788,74 грн. Позивач надіслав до ДПС України скаргу на таку вимогу. У відповідь на скаргу ДПС України надіслало лист відповідь від 26.07.21 року, згідно якої скаргу було відхилено. При цьому повідомлено, що борг у розмірі 37788, 74 грн. утворився за період з 09.02.2018 року по 19.01.2021 року. В подальшому Державною податковою службою України було надіслано рішення за результатами розгляду скарги від 02.08.21 року. Підставою скасування вимоги стала її не відповідність встановленій формі, а також порушення терміну визначеного п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449. Цим же рішенням ГУ ДПС у Львівської області було зобов`язано подати нову вимогу. 05.08.2021 року відповідачем була винесена нова вимога про сплату боргу (недоїмки) № 3817-51/22950/3/6/19-01-13-03 про стягнення тієї ж суми 37788, 74 грн. (станом на 31.01.2021 року), однак і ця вимога була скасована. 25.11.2021 року Головним управління ДПС у Львівській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 3817-51в сумі 37788,74 грн. Оскаржувана вимога стосується заборгованості по сплаті ЄСВ за період з 09.02.2018 року по 19.01.2021 року.

Позивач повідомляє, що у нього відсутнє офіційне підтвердження статусу ФОП, що виключає можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Позивач подав документи на реєстрацію ФОП в 1999 році, однак з того часу жодних доходів не отримував та не подавав в період з 2004 року реєстраційну картку для включення відомостей про нього до ЄДР.

Позивач звертає увагу, що відповідачем порушено строк надіслання оскаржуваної вимоги від 25.11.2021 року, оскільки така стосується боргу за період з 09.02.2018 по 19.01.2021..

Позивач покликається також на те, що сума заборгованості розрахована з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою від 13.06.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому покликається на те, що ОСОБА_2 з 1999 р. перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області (Франківський район м. Львова) як фізична особа підприємець. Згідно інформаційних даних контролюючого органу, стан платника податків та зборів «11 припинено, але не знято з обліку». Згідно Цивільного кодексу України фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДРЮОФОПГФ запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахування пені не застосовується.

Відповідач вказує, що в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) відображена недоїмка позивача зі сплати ЄСВ за 2017р., 2018р., 2019р., 2020р., а сума заборгованості визначена вірно. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд замінив відповідача ГУ ДПС у Львівській області () на Головне управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ВП 43968090)

Дослідивши заяви по суті справи та письмові докази суд встановив наступне.

ОСОБА_1 03.02.1999 року був зареєстрований фізичною особою підприємцем, про що в журналі обліку реєстраційних справ зроблено запис за № 2408 від 03.02.1999 та видано свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (а.с. 14).

В період з 2004 року реєстраційну картку для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не подавав.

Позивач перебуває на обліку у ГУДПС у Львівській області (Франківський р-н м. Львова) з 03.02.1999. Позивач включений до реєстру платників ЄСВ.

Згідно інтегрованих карток, ФОП ОСОБА_2 нараховано недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску, яка станом на 31.10.2021 становить 37788,74 грн. (сума недоїмки за 2017р 8448,00 грн., 2018р. 9828,72 грн., 2019р 11016,72 грн., 2020 8495,30 грн.)

25 листопада 2021 р. ГУ ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3817-51, якою зобов`язано ОСОБА_1 сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску (штраф, пеню) станом на 31.10.2021 в сумі 37788,74грн.

Не погодившись з вимогою про сплату боргу позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

1 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 N755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (тут і далі - у первинній редакції).

Відповідно до частини першої статті 42 Закону №755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону №755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

3 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким внесені зміни до Закону №755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 1 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, закінчився 3 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 1 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII). Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Законом № 1155-VII також були виключені пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI.

Оскільки статус ФОП є формою реалізації особою конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації особою цього права в умовах нормативно-правового регулювання, чинного з 1 січня 2004 року, виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 1 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 1 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

(див. правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 01.07.2020 у справі № 260/81/19 (провадження № 11-118апп20).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 03.02.1999 року був зареєстрований фізичною особою підприємцем, про що в журналі обліку реєстраційних справ зроблено запис за № 2408 від 03.02.1999.

Після набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивач реєстраційну картку державному реєстратору не подавав, свідоцтво нового зразка не отримував, підприємницьку діяльність не здійснює. Вказані доводи позивача відповідачем не спростовано.

Вищенаведені обставини виключають можливість нарахування позивачу відповідачем заборгованості із сплати єдиного соціального внеску.

Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.

Отже, підстави для донарахування позивачу єдиного внеску за 2017 - 2020 роки в загальній сумі 37788,74 грн. відсутні, а вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3817-51 від 25.11.2021 є неправомірною.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3817-51 від 25 листопада 2021 року на загальну суму 37788,74 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 992.40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Крутько О.В.