Справа № 500/1099/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1099/22 пров. № А/857/8762/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року (головуючий суддя Мартиць О.І., м.Тернопіль) у справі № 500/1099/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15.02.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: визнати незаконними та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.01.2022 №6-РС, яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі ст. 26 ч. 5 п. 2 пп. «а» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту); визнати незаконними та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.01.2022 №9, яким ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 винести накази, якими звільнити ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії від 29.11.2021 про обмежену придатність до військової служби на підставі ст. 26 ч. 5 п. 1 пп. «б» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключити зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення; відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, який звільняється зі служби за станом здоров`я, одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення кожний повний календарний рік служби, про що зазначити у відповідному наказі; стягнути з відповідача - військової частини НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 завдану винесенням незаконних наказів та вчиненою бездіяльністю моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Позов обґрунтовує тим, що 21.11.2019 позивач уклав з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , контракт про проходження військової служби, строком на 6 (шість) місяців, який в подальшому було продовжено на такий же термін і який тривав до 20.11.2020. Разом з тим, позивач уклав з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , контракт про проходження військової служби, строком на 6 (шість) місяців, який в подальшому було продовжено на такий же термін і який тривав до 14.01.2022. Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 звертався 13.06.2021 та 16.07.2021 за медичною допомогою і за результатами медичного огляду йому поставлено діагноз гіпертонічна хвороба II ступеня, варикозна хвороба обох нижніх кінцівок. Висновок потребує дообстеження для вирішення питання відносно можливості подальшого проходження військової служби. 17.11.2021 командир військової частини НОМЕР_1 видав позивачу за вих. №469 направлення на медичний огляд ВЛК у зв`язку із закінченням терміну проходження військової служби за контрактом. Госпітальна ВЛК ВЧ НОМЕР_3 за результатами медичного огляду, з метою визначення придатності до військової служби за контрактом постановила, що на підставі статей 136, 396, 23в, 40в, 42в, 64в графи II Розкладу хвороб позивач обмежено придатний до військової служби. Виявлені захворювання пов`язані з проходженням військової служби та захистом Батьківщини. Свідоцтво про хворобу №356/109 затверджене регіональною ВЛК 20.12.2021. На думку позивача, за станом здоров`я, на підставі висновку військово-лікарської комісії про обмежену придатність до військової служби, він повинен бути звільнений з військової служби у мирний час на підставі ст. 26 ч. 5 п. 1 пп. «б» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.01.2022 №6-РС звільнено з військової служби у запас на підставі ст. 26 ч. 5 п. 2 пп. «а» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Позивач вважає, що причиною його помилкового звільнення з військової служби не за станом здоров`я, а за закінченням строку дії контракту, що і є підставою виникнення цього спору, є помилкове трактування відповідачем поняття початку та закінчення особливого періоду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення ним оскаржуваних наказів шляхом доведення належними та допустимими доказами підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби оскаржуваним наказом № 06-РС від 14.01.2022, у зв`язку із закінченням строку контракту, в той час, як у нього були всі наявні законні підстави для його звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно контрактів про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу від 23.11.2020 і від 25.05.2021 громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії Контракту, а в разі настання особливого періоду - і понад встановлений строк Контракту відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проходження військової служби на підставі контрактів укладених з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 , про проходження військової служби підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 від 27.07.2015, виданим на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з направленням військової частини НОМЕР_1 на медичний огляд військово- лікарською комісією, у зв`язку із закінченням терміну проходження військової служби за контрактом від 17.11.2021 №469, старшого сержанта контрактної служби ОСОБА_1 направлено до військової частини НОМЕР_3 для проходження медичного огляду.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №356/109, 29.11.2021 госпітальна військово- лікарська комісія військової частини НОМЕР_3 провела медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби за контрактом ОСОБА_1 . Постановою ВЛК про придатність до військової служби, ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби.

14.01.2022 старшим сержантом ОСОБА_1 подано рапорт про його звільнення з лав Збройних Сил України в запас відповідно до пункту 3.4 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового та сержантського складу.

Проходити ВЛК ОСОБА_1 бажання не виявив, так як вважав себе здоровим.

14.01.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по особовому складу) №06-РС згідно якого старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) а також наказ від 14.01.2022 №9 (по стройовій частині) про виключення позивача з 14.01.2022 зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 12.6. розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 посадова особа, у підпорядкуванні якої є військовослужбовці, які виявили бажання звільнитись чи підлягають звільненню з військової служби, не пізніше ніж за чотири місяці до досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку контракту, зобов`язана здійснити заходи щодо: розрахунку вислуги років військової служби військовослужбовців; обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців.

Відповідно до підпункту б) пункту 6.1. глави 6 розділу II Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_1 Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВПК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Апеляційний суд зазначає, що старшого сержанта контрактної служби ОСОБА_1 направлено до військової частини НОМЕР_3 для проходження медичного огляду згідно з направленням військової частини НОМЕР_1 на медичний огляд військово-лікарською комісією у зв`язку із закінченням терміну проходження військової служби за контрактом від 17.11.2021 №469. Згідно свідоцтва про хворобу №356/109, 29.11.2021 госпітальна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_3 провела медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби за контрактом ОСОБА_1 . Постановою ВЛК про придатність до військової служби, ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби.

Підпунктом «б» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у мирний час за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації у зв`язку із закінченням строку контракту.

Колегія суддів зазначає, що старшим сержантом ОСОБА_1 подано рапорт від 14.01.2022 про звільнення з лав Збройних Сил України в запас відповідно до пункту 3.4 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового та сержантського складу. В поданому рапорті позивачем вказано: ВЛК проходити не бажаю, так як вважаю себе здоровим. Бесіду зі мною проведено. Претензій до командування частини не маю. Із виключенням мене зі списків частини згідний. На підставі поданого старшим сержантом ОСОБА_1 рапорту про його звільнення з військової служби за закінченням дії строку дії контракту військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ від 14.01.2022 №06-РС (по особовому складу), згідно якого позивача звільнено у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та наказ від 14.01.2022 №9 (по стройовій частині) про виключення з 14.01.2022 зі списків особового складу частини та з всіх видів забезпечення.

Щодо посилань апелянта на закінчення особливого періоду та незаконності у зв`язку з цим його звільнення за закінченням строку дії контракту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне визначення особливого періоду надано і в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з абзацом 4 статті 1 вищезазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно- рятувальної служби цивільного захисту, організацію і штати воєнного часу.

Так, на підставі Указів Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014, від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року №607/2014 та від 14 січня 2015 року №15/2015, на Україні діяла часткова мобілізація, отже, з 17 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що є загальновідомим фактом.

Колегія суддів звертає увагу, що сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану. При цьому, однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №813/1919/16, від 27 березня 2020 року по справі №806/1286/17, від 15 червня 2020 року по справі №638/662/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підписуючи 23.11.2020 і 25.05.2021 контракти про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу позивач погодився на те, що такі контракти укладені під час дії особливого періоду (сторінка 3 контракту).

Крім того, частиною першою статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» надано визначення періоду проведення антитерористичної операції - часу між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Станом на дату винесення оскаржуваних наказів (14.01.2022) Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не опубліковано.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях Генеральним штабом Збройних Сил України за погодженням з відповідними керівниками залучаються та використовуються сили і засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку та телекомунікацій, інші матеріально-технічні засоби) Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної спеціальної служби транспорту), правоохоронних органів спеціального призначення, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, розвідувальних органів України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, а також працівники закладів охорони здоров`я.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» початок та завершення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях визначаються окремими рішеннями Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України.

Рішення Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України про завершення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, станом на 14.01.2022, не приймалось.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що станом на час прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.01.2022 №06-РС і наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.01.2022 №9 особливий період продовжував діяти, у зв`язку з чим позивача звільнено відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому підстави для скасування оскаржуваних позивачем наказів відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року у справі № 500/1099/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний