Справа № 640/9569/22
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 червня 2022 року м. Київ № 640/9569/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до Міністерства освіти і науки України про зупинення дії наказу, подану до подання адміністративного позову, -

В С Т А Н О В И В:.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову до Міністерства освіти і науки України, до подачі такого позову, у якій просить суд зупинити дію наказу Міністерства освіти і науки України від 27 квітня 2022 року № 392 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства освіти і науки України від 02 травня 2022 року № 400), в частині затвердження абзацу дев`ятого пункту 1 розділу II Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти у 2022 році, яким визначено, що "Для здобуття ступеня магістра за спеціальністю 081 "Право" приймаються особи, які здобули ступінь бакалавра з спеціальностей 081 "Право" або 293 "Міжнародне право", напрямів 6.030401 "Правознавство", 6.030202 "Міжнародне право".

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначив, що планував в 202 році вступити на навчання для здобуття вищої освіти за другим (магістерським) рівнем освіти за спеціальністю 081 "Право" на базі другого (магістерського) рівня вищої освіти за спеціальністю "Менеджмент зовнішньо-економічної діяльності підприємства". Однак, внаслідок затвердження наказу Міністерством освіти і науки України від 27 квітня 2022 року № 392, заявник не має змоги реалізувати своє законне конституційне право на освіту, як і необмежене коло громадян України. Поновлення цього права буде неможливим після закінчення вступної кампанії до закладів вищої освіти у 2022 році, навіть якщо судом у даній справі буде прийнято рішення на користь позивача.

На переконання позивача, оскаржуване положення наказу № 392 не відповідає меті прийняття Закону України № 2157-IX від 24.03.2022, грубо порушує права заявника та необмеженого кола громадян України.

Суд, за наслідком розгляду заяв про забезпечення позову, вважає, що заяви є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік заходів забезпечення позову.

Зокрема, позов може бути забезпечено шляхом:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Згідно частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Однак, заявником не обґрунтовано наявність жодної із зазначених підстав можливості вжиття заходів забезпечення позову, та не надано доказів, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав.

При цьому, інших додаткових доказів, які б свідчили про вжиття таких заходів заявником суду не надано.

Крім того, частиною 5 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Надаючи оцінку поданій заяві стосовно очевидності ознак протиправності оскаржуваного наказу, суд зазначає, що заява не містить в собі жодних відомостей про такі обставини, а наведенні заявником обґрунтування підлягають дослідженню під час судового розгляду справи.

Таким чином, підстави для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу на даний час відсутні.

Суд зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Також, заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам заявника, які б унеможливили захист їх прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

В матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд наголошує, що інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. При цьому, вирішення заяви про забезпечення адміністративного позову у спосіб, про який просить заявник, є фактично вирішення спору по суті, що є неприпустимим та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Таким чином, на час розгляду судом заяви суд не вбачає ознак очевидної протиправності наказу, суду не доведено неможливість захисту прав заявника без вжиття таких заходів; не доведено, що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Наведені заявником доводи й аргументи підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому не є достатніми та переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності та застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, суд дійшов висновку про доцільність відмови заявнику у задоволенні заяв про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного та керуючись приписами статтей 150-154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена у порядку статей 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук