Справа № 640/25845/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ № 640/25845/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому спросять: скасувати постанову заступника начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Манасерян Айкуі Арамівна про відкриття виконавчого провадження ВП №62542362 від 13 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 4377,50 доларів США, 199,95 грн.; скасувати постанову заступника начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Манасерян Айкуі Арамівна про відкриття виконавчого провадження ВП №64830708 від 16 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 4377,50 доларів США, 211,61 грн.; зобов`язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми стягнутого виконавчого збору за виконавчими провадженнями №62542362 та №64830708. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року виконавчі листи, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження ВП №62542362, ВП №64830708 визнано такими, що не підлягають виконанню, отже у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копія ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року отримана представником відповідача 04 січня 2022 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем не надіслано до Окружного адміністративного суду міста Києва ні відзив на позов, ні матеріали виконавчих проваджень ВП №62542362, ВП №64830708.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом міста Києва від 15 січня 2018 року №756/8434/16-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 вересня 2007 року, що виникла за період з 24 вересня 2007 року по 17 червня 2016 року у розмірі 43 774 долари США 97 центів та пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 19 199,5 грн., відкрито виконавче провадження №56715414.

Постановою Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 червня 2020 року стянуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 4377,5 доларів США 199,95 грн.

Постановою заступника начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 липня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62542362 на підставі постанови від 18 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 4377,5 доларів США 199,95 грн.

Також, Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом міста Києва від 15 січня 2018 року №756/8434/16-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 вересня 2007 року, що виникла за період з 24 вересня 2007 року по 17 червня 2016 року у розмірі 43 774 долари США 97 центів та пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 19 199,5 грн., відкрито виконавче провадження 56715336.

Постановою Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 листопада 2020 року стянуто з ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 4377,5 доларів США 199,95 грн.

Постановою заступника начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 березня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №64830708 на підставі постанови від 16 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 4377,5 доларів США 199,95 грн.

Незгода позивачів із постановами від 13 липня 2020 року та від 16 березня 2021 року зумовила звернення до суду з даним позовом.

Згідно з статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час прийняття спірної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на час відкриття виконавчих проваджень №56715336 та №56715414) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Проте суд звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року, були внесені зміни до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно внесених згідно із Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року змін до частини 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Крім того, внесеними змінами передбачено прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Так, згідно частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1 та 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03 липня 2018 року).

Згідно частини 4 статті 27 Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Отже, після внесення Законом від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності з 28 серпня 2018 року, змін до Закону України "Про виконавче провадження", умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому, початок примусового виконання рішень Закон України "Про виконавче провадження" у такій редакції пов`язує саме з відкриттям виконавчого провадження.

В свою чергу, редакція Закону України "Про виконавче провадження" до внесення зазначених змін передбачала можливість стягнення виконавчого збору саме у разі фактичного виконання виконавчого документу.

Так, з аналізу норм частини 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Як зазначалось вище, частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, чинній з 28 серпня 2018 передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

При цьому, за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Отже, враховуючи те, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище позивачів, як боржників, оскільки виконавче провадження розпочато під час дії попередньої редакції статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, при цьому доказів зворотного відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з позивачів виконавчого збору в розмірі 10% суми, що підлягала стягненню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №1340/5053/18, від 29 липня 2020 року у справі №1340/5050/18.

Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року у справі №756/8434/16-ц задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестФінанс», Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №756/8434/16-ц, видані Оболонським районним судом міста Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 вересня 2007 року, що виникла за період з 24 вересня 2007 року по 17 червня 2016 року у розмірі 43 774 долари США 97 центів та пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 19 199,5 грн.

Відповідно до частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на час прийняття оскаржуваних позивачами постанов) у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Одночасно пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню в разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Проте, позивачами заявлено вимоги про скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень на підставі постанов про стягнення виконавчого збору. Так, оскільки відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами, суд не вбачає підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов.

Щодо позову в частині зобов`язання Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми стягнутого виконавчого збору за виконавчими провадженнями №62542362 та №64830708, суд зазначає, що така позовна вимога є передчасною, з огляду на те, що позивачами не оскаржуються постанови про стягнення з них виконавчого збору, отже позов у вказаній частині також не підлягає задоволенню.

Суд наголошує, що предметом розгляду даної справи є постанови про відкриття виконавчих проваджень, постанови про стягнення виконавчого збору в рамках даної справи позивачами не оскаржуються.

На думку суду, належним способом захисту прав позивачів є саме оскарження останніми постанов про стягнення виконавчого збору.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правих підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 72-77, частиною 2 статті 132, статтями 139, 143, 241-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.І. Кузьменко