Справа № 640/2619/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року м. Київ № 640/2619/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акту камеральної перевірки від 18 вересня 2020 року №56/26-15-33-04-17/ НОМЕР_1 є безпідставними, що вказує на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов вказує, що перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань за липень з податку на додану вартість на суму ПДВ 15821 грн. внаслідок не включення до Додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, на суму 79104,57 грн. (сума ПДВ 15820,91 грн.).

У відповіді на відзив позивач наголошує, що в даному випадку має місце виключно порушення Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, яка не мала наслідком заниження податкового зобов`язання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві відповідно до статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за липень 2020 року, за результатом якої складено акт від 18 вересня 2020 року №56/26-15-33-04-17/ (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 188.1 статті 188, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201, статті 198 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21, а саме заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму ПДВ 15821 грн.

На підставі ату перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 23 731,50 грн (за основним платежем 15821 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 7910,5 грн.).

Незгода позивача із вказаним вище податковим повідомленням-рішенням зумовила звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як вказує відповідач згідно з даними ЄРПН, за липень 2020 року по ІПН зареєстровані податкові накладні на суму 79104,57 грн. (сума ПДВ 15820,91 грн.).

Позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2020 року у розділі І «Податкові зобов`язання», якої зазначено рядок 1.1 «операції, що оподатковуються за основною ставкою» колонка «А» 79105 грн та колонка «б» 15821 грн, рядок 9 колонка «Б» «усього податкових зобов`язань» 15821 грн, рядок 18 - 3445 грн.

У Додатку №5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» зазначено місяць 06 та платник податку - покупець ФПП .

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових накладних з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок разом із Додатком №5 за липень 2020 року .

За результатом співставлення даних податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року та уточнюючого розрахунку податкових накладних з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2020 року судом встановлено, що допущення позивачем помилки при заповненні Додатку №5 до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року не мало наслідком заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму ПДВ 15821 грн.

Безпідставність висновку відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму ПДВ 15821 грн. прямо вказує на безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 7910,5 грн. та, як наслідок на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу административного самочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 жовтня 2020 року №, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко