Справа № 640/4141/22
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

20 червня 2022 року справа №640/4141/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 1, ГУ ПФУ в м. Києві); 2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2, ГУ ДКСУ в м. Києві)
про1) визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1, викладеного в листі від 14 лютого 2022 року№1185-37861/К-02/8-2600/22; 2) зобов`язання відповідача 1 передати до відповідача 2 оригінали документів про здійснення нарахування та виплат за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 у розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались позивачу з 01 квітня 2010 року; 3) зобов`язання відповідача 2 виплатити позивачу кошти за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 у розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались позивачу з 01 квітня 2010 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач 1 протиправно протягом 10 років не вчиняв дій по передачі оригіналів документів для здійснення виплат відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 до органів казначейства, чим унеможливив реалізацію позивачем права на соціальний захист в частині перерахунку та виплати державної пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою від 07 лютого 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/4141/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

В матеріалах справи докази надання відповідачами відповіді на позовну заяву відсутні.

Суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 має статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорії 1) та право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме:

- визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорії 1), інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 квітня 2010 року;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорії 1), інваліду ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державну пенсію в розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались ОСОБА_1 з 01 квітня 2010 року.

Постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 набрала чинності 30 жовтня 2011 року.

Шевченківський районний суд м. Києва 23 березня 2012 року видав виконавчий лист №2а-211/2011, відповідно до якого боржником по справі є Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва, стягувачом - ОСОБА_1 .

Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва в листі від 31 травня 2012 року №8380/17 повідомило відділ примусового виконання Головного управління юстиції в м. Києві, що виконало постанову про відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку, а саме, відповідно до рішення суду здійснений перерахунок пенсії ОСОБА_1 , заборгованість по виплаті пенсії становить 57 987,85 грн. доплату до пенсії по рішенню суду буде відновлено за наявності фінансування з Державного бюджету.

Головне управління юстиції в м. Києві 22 червня 2012 року винесло постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №2а-211/2011, виданому 23 березня 2012 року.

Представник позивача Кокарєва Є.О. звернулася із заявою від 08 листопада 2021 року до відповідача 2, в якій просила вирішити питання по виплаті ОСОБА_1 заборгованості у розмірі та повідомити про результат розгляду заяви.

У відповідь на заяву представника позивача відповідач 2 в листі від 25 листопада 2021 року №07-06.3/16404 повідомив, що ГУ ДКСУ в м. Києві відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, приймаються до обліку та виконання рішення суду, боржниками за якими є визначені за частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єкти, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року; відповідно до пункту 3 цього Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Відповідач 2 також вказав, що передача органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, рішень зобов`язального характеру здійснюється після отримання від боржника оригіналів документів про здійснення нарахування виплат за таким рішенням, підписаних уповноваженою особою боржника та зазначив, що станом на 25 листопада 2011 року документи про погашення заборгованості на користь ОСОБА_1 на виконання до ГУ ДКСУ в м. Києві не надходили і на обліку не перебувають.

Представник позивача Кокарєва Є.О. звернулася із заявою від 08 грудня 2021 року до відповідача 1, в якій вимагала вжити невідкладних заходів з метою виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 та забезпечити її виконання в межах повноважень шляхом передачі усіх необхідних документів для здійснення казначейського обслуговування бюджетних коштів та отримання ОСОБА_1 коштів, стягнутих з ГУ ПФУ в м. Києві за рішенням суду.

За результатом розгляду заяви представника позивача відповідач 1 в листі від 14 січня 2022 року №1185-37861/К-02/8-2600/22 повідомив, що відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 03 вересня 2014 року №440 погашення заборгованості здійснюється в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 та запропонував звернутися до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в м. Києві.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді спорів щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, зокрема, чи вчинені вони на підставах, що визначені законами України та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, відповідно до статті 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, зокрема, всіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим, зокрема, для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 та частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з пунктом 1 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію в розмірі не нижче шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2010 року з урахуванням виплат, що здійснювались ОСОБА_1 з 01 квітня 2010 року

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 (далі по тексту - Положення №280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пунктом 7 Положення №280 встановлено, що ПФУ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі по тексту - Положення №28- 2), пунктом 1 якого зазначено, що Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Згідно із абзацом шостим підпункту 3 пункту 4 Положення №28-2 Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду, зокрема, щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Отже, ГУ ПФУ в м. Києві є територіальним органом Пенсійного фонду України, на який покладені обов`язки призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі 2а-211/2011 є Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва реорганізувати шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України та утворити Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року №203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» постановлено утворити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, реорганізувавши шляхом злиття Правобережне, Лівобережне, Центральне об`єднані управління Пенсійного фонду України в м. Києві та головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відповідно до інформації з Єдиного Державного реєстру Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва припинено з 04 квітня 2016 року (запис від 04 квітня 2016 року №8019387), правонаступником якого стало Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке припинено з 27 квітня 2018 року (запис від 27 квітня 2018 року №3035528) та, правонаступником якого є ГУ ПФУ в м. Києві.

Отже, відповідач 1 є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва.

Особливості виконання судових рішень та виконавчих документів про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів врегульовані Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до частини першої статті 2 якого держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Абзацом першим пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Отже, для стягнення коштів за рішенням суду, що набрало законної сили до 01 січня 2013 року, боржником, за яким є, зокрема, державний орган виконавчі документи, подаються до органу державної виконавчої служби.

Кабінет Міністрів України постановою від 03 вересня 2014 року №440 затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі по тексту - Порядок №440), який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

В пункті 2 Порядку №440 зазначено, що терміни вживаються в такому значенні, зокрема, боржник - зазначений у рішенні суду або виконавчому документі суб`єкт, який повинен сплатити кошти або вчинити інші дії майнового характеру щодо особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено це рішення; заявник - фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Порядку №440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Заявник подає органу державної виконавчої служби заяву про виконання рішення.

Згідно з пунктом 5 Порядку №440 зареєстроване в установленому порядку рішення невідкладно розглядається керівником органу державної виконавчої служби та передається відповідальній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до органу державної виконавчої служби.

Абзацом першим пункту 7 Порядку №440 встановлено, що відповідальна особа не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити виконання такого рішення за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, враховуючи дані виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішень Європейського суду з прав людини стосовно невиконання рішення національного суду, щодо якого звертається заявник. У разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі відповідальна особа вносить дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр).

В пункті 9 Порядку №440 зазначено, що відповідальна особа не пізніше десяти робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.

З метою забезпечення заявнику та боржнику доступу до інформації Реєстру про стан погашення заборгованості за рішенням, прийнятим на користь заявника, у повідомленні про прийняття рішення до обліку зазначаються адреса відповідного веб-сайта в Інтернеті, а також ідентифікатор для доступу до інформації Реєстру.

Відповідно до пункту 10 Порядку №440 до повідомлення, яке відповідальна особа надсилає боржнику за його місцезнаходженням (у разі коли боржником є державне підприємство, установа, організація - на адресу центрального органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить боржник), додається копія рішення, за яким він є боржником.

У разі встановлення за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації про припинення боржника - юридичної особи таке повідомлення надсилається правонаступнику боржника, а у разі його відсутності відповідному органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника.

Боржник або орган державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, зобов`язаний протягом семи робочих днів повідомити відповідальній особі про стан виконання рішення (виконання в повному обсязі, часткове виконання, невиконання).

Якщо рішенням зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок тощо) та/або виплатити кошти, відповідальна особа разом з повідомленням надсилає боржнику, а у разі припинення боржника - юридичної особи його правонаступнику або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, копію рішення для здійснення нарахування суми коштів, що підлягає виплаті заявнику. Про здійснення нарахування та/або виплати боржник, його правонаступник або орган державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, зобов`язаний повідомити відповідальній особі протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення з наданням відповідного документа про здійснення нарахування та/або виплати на день складення такого документа, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою.

У разі переведення справи з первинними документами про нарахування соціальних та пенсійних виплат за новим місцем проживання заявника документ про здійснення нарахування та/або виплати складає уповноважена особа органу за місцем перебування заявника на обліку в органах Пенсійного фонду України або структурних підрозділах з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад та/або надсилає його боржнику протягом п`яти робочих днів. Зазначений документ боржник надсилає із супровідним листом відповідальній особі протягом п`яти робочих днів.

Якщо боржником не надано повідомлення про суму коштів, що підлягає виплаті заявникові за рішенням, яким зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок) коштів, або боржник відмовився визначити суму коштів, яка підлягає виплаті заявнику, керівник органу державної виконавчої служби надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

З аналізу зазначених норм вбачається, що для стягнення коштів за рішенням суду, що набрало законної сили до 01 січня 2013 року, боржником, за яким є державний орган, особа, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду, подає виконавчі документи до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника. Про здійснення нарахування та/або виплати боржник або його правонаступник зобов`язаний повідомити відповідальну особі органу державної виконавчої служби протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення з наданням відповідного документа про здійснення нарахування та/або виплати на день складення такого документа, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до органу державної виконавчої служби відповідно до Порядку №440 із заявою про виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011, а також докази направлення відповідачу 1 відповідальною особою органу державної виконавчої служби за його місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття виконавчою службою зазначеної постанови та її копії, за якою відповідач 1 є боржником.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші притиснення прав та свобод позивача.

Позивачем не надано доказів звернення позивача до органу державної виконавчої служби із заявою про виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року в адміністративній справі №2а-211/2011, а тому, на думку суду, докази порушення прав позивача відповідачем 1 відсутні, а позовні вимоги позивача до відповідача 1 та відповідача 2 є передчасними.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведена правомірність їх поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ідентифікаційний код 42098368);

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 11А; ідентифікаційний код 37993783).

Суддя В.А. Кузьменко