Справа № 640/6998/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року м. Київ № 640/6998/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шевченко Н. М.,

суддів: Аверкової В. В., Бояринцевої М. А.,

розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Кабінету Міністрів України, треті особи: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Роберт Бенш, Міністерство економіки України, про визнання протиправним та скасування розпорядження,

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (позивач, ПАТ «Укрнафта») звернулось до Кабінету Міністрів України (відповідач), треті особи: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (АТ НАК «Нафтогаз України»), Роберт Бенш (Бенш Р.), Міністерство економіки України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України № 293-р від 11.03.2020 «Деякі питання наглядової ради Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»».

Позовні вимоги обґрунтовуються порушенням зі сторони відповідача процедури відбору членів наглядової ради, зокрема, принципів, визначених спеціальними нормативно-правовими актами. Увага звертається на невідповідність ОСОБА_1 вимогам до члена наглядової ради, з огляду на наявність в останнього: конфлікту інтересів, звинувачень у шахрайстві з цінними паперами, ознак упередженості щодо енергетичної стратегії України, неправдивих свідчень про військовий досвід у мережі інтернет, - що суперечить бездоганній діловій репутації.

Оскільки частка АТ НАК «Нафтогаз України» у статутному капіталі ПАТ «Укрнафта» становить 50 % + 1, а оскаржуваним розпорядженням Кабінету Міністрів України № 293-р від 11.03.2020 обрано членом наглядової ради АТ НАК «Нафтогаз України» Роберта Бенша як представника держави, позивач вважає свої права порушеними та такими, що підлягають захисту в судовому порядку.

У відзиві Кабінет Міністрів України зазначив про відсутність підстав для застосування деяких норм спеціальних НПА до спірних правовідносин, з огляду на регламентоване виключення щодо їх застосування до АТ НАК «Нафтогаз України». Стосовно доводів про невідповідність кандидата та порушення повноважень і процедури відбору, увага звертається на корпоративному характері правовідносин, з огляду на що, предметна підсудність адміністративних судів не поширюється на спір, що виник. З даного приводу відповідачем також подано клопотання про закриття провадження.

У відповіді на відзив ПАТ «Укрнафта» зазначає про суперечність норм постанови КМУ № 143 нормам Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та постанови КМУ № 232. Окрема увага зосереджена на невідповідності Роберта Бенша вимогам згаданих постанов КМУ та ч. 3 ст. 11-2 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Представником АТ НАК «Нафтогаз України» подано письмові пояснення, зміст яких зосереджено на дотриманні Кабінетом Міністрів України порядку проведення відбору члена наглядової ради та відсутності конфлікту із ОСОБА_1 , який би унеможливлював його призначення.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача зазначив про необґрунтованість вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Представники сторін також заявили про розгляд справи в письмовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Зважаючи на неявку представників третіх осіб в останні засідання та заявлення сторонами про намір продовжувати розгляд справи без проведення засідання, справа розглядається у письмовому порядку.

Вивчивши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

АТ НАК «Нафтогаз України» є акціонером ПАТ «Укрнафта», частка якого становить більше 50 % загальної кількості. Згідно з пп.13, 16 п. 70 Статуту АТ НАК «Нафтогаз України» до виключної компетенції наглядової ради належить вирішення питань про участь Компанії у господарських товариствах, об`єднаннях, про заснування інших юридичних осіб; прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочинів щодо вчинення яких є заінтересованість, у випадках, передбачених законом чи положеннями компанії.

Таким чином, діяльність наглядової ради АТ НАК «Нафтогаз України» та її склад може мати безпосередній вплив на права та обов`язки ПАТ «Укрнафта».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 293-р від 11.03.2020 визначено обрати членом наглядової ради акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Роберта Бенша як представника держави.

Не погоджуючись зі згаданим розпорядженням, та обраним членом наглядової ради позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Релевантними нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини є Закон України «Про Кабінет Міністрів України», Закон України «Про управління об`єктами державної власності», постанова Кабінету Міністрів України № 143 від 10.03.2017 (Постанова № 143), постанова Кабінету Міністрів України № 232 від 29.03.2017 (Постанова № 232).

Підставами позову в даній справі є невідповідність оскаржуваного розпорядження порядку прийняття, а також протиправність його змісту та наслідків.

При цьому, доводи на користь невідповідності обраних (визначених) членів наглядової ради принципам, регламентованим постановою КМУ № 232, слід віднести до оцінки наслідків, спричинених оскаржуваним розпорядженням та його дії в приватно-правовому полі.

Що стосується змісту розпорядження № 293-р від 11.03.2020 та порядку відбору членів наглядової ради, слід звернути увагу на розмежування предметних юрисдикцій, критеріями яких є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі № 926/4643/16 підкреслює, що у справах в яких орган державної влади не здійснює владних управлінських функцій, а в основі цього спору лежать організаційні та майнові відносини, що склалися між відповідними суб`єктами щодо певного об`єкта державної власності, то й спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправові ж відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як убачається із матеріалів справи спір у даній справі стосується розпорядження Кабінету Міністрів України № 293-р від 11.03.2020 «Деякі питання наглядової ради Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»» в контексті правомірності не застосування положень Постанови № 143, а також наслідків у розрізі діяльності компанії та її наглядової ради.

За приписами ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Статтею 172 ГК України визначено, що відносини, пов`язані з управлінням корпоративними правами держави, регулюються Законом України «Про управління об`єктами державної власності», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

До суб`єктів управління об`єктами державної власності віднесено Кабінет Міністрів України, який згідно з частиною першою статті 5 зазначеного Закону є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» до об`єктів управління державної власності віднесено корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням.

Слід звернути увагу, що Кабінет Міністрів України наділений не тільки владними, управлінськими функціями, а має й такі повноваження, що виходять за межі владної складової та спрямовані на організаційні та майнові відносини щодо управління корпоративними правами держави - реалізацію прав держави як власника корпоративних прав.

Таким чином, за висновком суду, зміст розпорядження № 293-р від 11.03.2020 спрямований на реалізацію Кабінетом Міністрів України повноважень, які виходять за межі владних управлінських функцій у сферу управління корпоративними правами держави.

Враховуючи вищенаведене, спір, який виник щодо відповідності або невідповідності члена наглядової ради Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» критеріям відбору, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносин щодо реалізації суб`єктом владних повноважень функцій з управління корпоративними правами держави, висловив Верховний Суд у постановах від 30.05.2018 у справі № 926/4643/16, від 02.10.2019 у справі № 826/1301/17, від 16.09.2021 у справі № 640/7955/19, від 19.10.2021 у справі № 640/12374/19.

Згідно зі п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

З урахуванням викладеного, в межах розгляду даної справи, суд не надає оцінку змісту розпорядження Кабінету Міністрів України № 293-р від 11.03.2020 «Деякі питання наглядової ради Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»», оскільки вирішене ним питання є реалізацією корпоративних прав, натомість, питання щодо дотримання критеріїв перевірки відповідності кандидата у члени наглядової ради Кабінетом Міністрів України, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У той же час, підставою звернення до суду позивач також зазначає порушення порядку прийняття оскаржуваного розпорядження.

Для правильного визначення змісту спору, необхідно встановити наявність або відсутність публічно-правових відносин в ньому. При чому, за наявності суперечливості щодо підсудності даного спору за предметною юрисдикцією, іншими словами - присутності ознак декількох, вирішальним критерієм розмежування є визначення сфери правового регулювання, у яких правовідносини між сторонами виникли раніше та є первинними щодо ланцюга правовідносин.

За висновком суду, предметна юрисдикція адміністративних судів розповсюджується на справи у частині публічно-правових відносин, якщо спір що виник містить складену підсудність, тобто, охоплює правовідносини у різних сферах правового регулювання.

У випадку інакшого тлумачення предметного розмежування, регламентований чинним законодавством порядок прийняття актів Кабінетом Міністрів України, у разі його порушення останнім, не мав би жодного значення, оскільки знаходиться поза межами предметної юрисдикції інших судів загальної юрисдикції, зокрема, господарських.

Іншими словами, віднесення спору, правовідносини в якому розпочались у публічно-правовій сфері та завершились у приватно-правовій, виключно до приватно-правових, мало б наслідком унеможливлення реалізувати принципи верховенства права та права на справедливий суд, закріплені в Конституції України та ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Логічно-послідовним є висновок про те, що публічно-правова частина спору, зокрема, щодо порядку підготовки, узгодження та прийняття рішення суб?єкта владних повноважень, також має піддаватись судовому контролю судом адміністративної юрисдикції.

Резюмуючи викладене, в межах розгляду даної адміністративної справи, оцінка надається лише процедурності прийняття оскаржуваного розпорядження, натомість, його зміст залишається поза увагою як такий, що належить оцінювати за правилами господарського судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України: у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці: здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Пунктами 1- 3 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про управління об`єктами державної власності» визначаються основи управління об`єктами державної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає порядок визначення та затвердження кандидатур представників держави, які призначаються до наглядових рад державних унітарних підприємств, і тих, які беруть участь у загальних зборах та обираються до наглядових рад господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі (пп. «ф» п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).

Відповідно до ч. 1 ст. 11-2 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» у державних унітарних підприємствах та господарських товариствах, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, наглядова рада утворюється, ліквідується та її діяльність організовується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, що переглядається не рідше одного разу на п`ять років, з урахуванням положень законів України.

Таким чином, підпунктом «ф» п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» регламентовано повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати порядок визначення та затвердження кандидатур представників держави, які призначаються до наглядових рад, частиною 1 ст. 11-2 Закону передбачається визначення Кабінетом Міністрів України порядку утворення, ліквідації та діяльності наглядової ради у державному підприємстві, статутний капітал якого на більше 50 % належить державі.

На виконання ч. 1 ст. 11-2 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінетом Міністрів України постановою № 232 від 29.03.2017 затверджено Положення про принципи формування наглядової ради публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Що стосується виконання вимог пп. «ф» п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 10.03.2017 вирішено деякі питання управління об`єктами державної власності та затверджено Порядок визначення та затвердження кандидатур представників держави, які призначаються до наглядових рад державних унітарних підприємств, і тих, які беруть участь у загальних зборах та обираються до наглядових рад господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Згідно з абз. 5 п. 2 Постанови № 143 Порядок визначення та затвердження кандидатур представників держави, які призначаються до наглядових рад державних унітарних підприємств, і тих, які беруть участь у загальних зборах та обираються до наглядових рад господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, затверджений цією постановою, не застосовується до 30 квітня 2020 р. до визначення кандидатур представників держави, які призначаються до наглядової ради акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Аналіз наведених вище норм дозволяє дійти до наступних висновків:

(1) на виконання Конституції і законів України Кабінет Міністрів України видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження;

(2) Кабінет Міністрів України, шляхом видання відповідних актів, здійснює управління державною власністю, зокрема, визначає кандидатури представників держави, які призначаються до наглядових рад товариств з державною власністю більше 50% статутного капіталу, що одночасно відбувається у публічно- та приватно-правових сферах;

(3) здійснюючи управління державною власністю Кабінет Міністрів України керується спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, Законом України «Про управління об`єктами державної власності», постановами КМУ № 143, № 232;

(4) Постанова № 143 не застосовується до визначення кандидатур представників держави, які призначаються до наглядової ради акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», натомість, посилання позивача на згаданий порядок не є релевантним.

З урахуванням викладеного, дії Кабінету Міністрів України щодо підготовки проекту та винесення розпорядження № 293-р від 11.03.2020, які знаходяться в публічно-правовому полі, здійснені відповідачем у спосіб, передбачений чинними законами та підзаконними актами, з реалізацією повноважень на досягнення визначеної мети.

Таким чином, доводи позивача щодо порушення Кабінетом Міністрів України порядку опрацювання проекту та прийняття оскаржуваного розпорядження спростовуються викладеними вище висновками суду, з огляду на що, підстави для задоволення позовних вимог, в межах оцінених судом фактичних обставин, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Зважаючи на доведення відповідачем обставин, що свідчать про дотримання спеціальних норм під час прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України № 293-р від 11.03.2020, наголошуючи на тому, що інша частина спору між сторонами може бути вирішена в порядку господарського судочинства, суд вважає за належне відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241- 247, 250, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Кабінету Міністрів України, треті особи: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Роберт Бенш, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (пров. Несторівський, 3-5, м. Київ, 04053, ).

Відповідач: Кабінет Міністрів України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008, код ЄДРПОУ: відсутній).

Третя особа 1: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ).

Третя особа 2: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП невідомий).

Третя особа 3: Міністерство економіки України (вул. Михайла Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Головуючий суддя Н.М. Шевченко

Судді В. В. Аверкова

М. А. Бояринцева