Справа № 320/6854/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6854/20 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області №Ф-297813-50У від 13.08.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірною вимогою позивачу визначено до сплати недоїмку з єдиного соціального внеску на суму 16 314,54 грн за відсутності правових підстав для цього. Так, позивач стверджує, що з 25.03.2014 по теперішній час він проходить військову службу у Збройних Силах України, а тому єдиний соціальний внесок за нього сплачується Військовою частиною НОМЕР_1 , а тому відсутні підстави для подвійної сплати ЄСВ.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що в силу вимог пункту 9.2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від сплати єдиного внеску звільняються особи, які призвані для участі в антитерористичній операції в порядку мобілізації. Відповідач зауважив, що підставою для звільнення від сплати єдиного соціального внеску є заява платника, яка подається протягом 10 днів після демобілізації, або копія військового квитка. Оскільки позивачем таких документів подано не було, він не звільняється від сплати єдиного соціального внеску. Крім того, відповідач зауважив, що позивачем укладено контракт про проходження військової служби, що є добровільною формою участі у виконанні обов`язків військової служби, а тому, на думку відповідача, на ОСОБА_1 не поширюються вказані вимоги чинного законодавства щодо звільнення від сплати єдиного соціального внеску. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що спірна вимога була ним прийнята правомірно та обґрунтовано.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що позивач повинен був сплачувати єдиний внесок, незалежно від здійснення ним підприємницької діяльності. При цьому, у своїй скарзі апелянт зазначає, що фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування повинні сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за відповідним кварталом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 13.06.1995 (а.с.8).

Як вбачається з реєстраційних даних з ІТС «Податковий блок», позивач з 18.02.2013 зареєстрований в якості суб`єкта підприємницької діяльності Бориспільською районною державною адміністрацією та взята на облік платників податків за податковою адресою: АДРЕСА_1 (а.с.94).

07.04.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесений запис №3027122 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця.

З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-297813-50, якою позивачу станом на 06.03.2020 визначено до сплати недоїмку з єдиного соціального внеску у розмірі 16 314,54 грн (а.с.11).

Позивач вважаючи вказану вимогу податкового органу такою, що порушує його права та інтереси, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджується факт сплати Військовою частино НОМЕР_1 за позивача єдиного соціального внеску за період з І кварталу 2017 року по II квартал 2019 року, підстави для самостійної сплати позивачем як фізичною особою-підприємцем єдиного соціального внеску за вказаний період відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII (далі - Закон № 1275-VII), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469 (далі - Інструкція № 449).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

08.06.2014 набрав чинності Закон № 1275-VII, яким розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-2, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону № 2464-VI, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява особи, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення лікування (реабілітації).

Законом № 1275-VII установлено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014 № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

Аналогічні норми містяться також в Інструкції № 449, зокрема, пунктом 7 розділу ІV вказаної Інструкції передбачено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені пп. 3 та 4 п. 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

Приписами пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з частиною першою статті 59 ПК України в разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до вимог п.п. 59.3, 59.5 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією № 449.

Згідно із Законом № 2464-VI та Інструкцією № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, звільняються від нарахування та сплати єдиного внеску під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на весь строк їх військової служби.

Отже, сплата єдиного внеску роботодавцем позивача за контрактом (Міністерство оброни України в особі командира військової частини) виключає стягнення єдиного внеску за цей період з позивача як підприємця.

Аналогічна правова позиція відповідає викладена а постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 260/117/19.

Як вбачається з довідки Білоцерківського об`єднаного військового комісаріату від 25.06.2020 №83/11, Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» позивач 21.03.2014 призваний до Збройних Сил України (а.с.15).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 позивач з 25.03.2014 проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.61-66).

Наказом 72 окремої механізованої бригади Міністерства оборони України від 25.03.2014 № 62 встановленого старшого солдата ОСОБА_1 - кулеметником 5 механізованої роти 3 механізованого батальйону, ВОС-101627 вважати таким, що з 25.03.2014 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 530,00 грн на місяць, шпк «солдат» (а.с.44).

11.03.2015 між Міністерством оборони України та позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відповідно до якого позивач зобов`язався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок-проходження військової служби.

Пунктом 3 контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на особливий період, але не менше одного місяця (а.с.45-47).

Наказом командира 72 окремої гвардійської механізованої бригади (по особовому складу) від 11.03.2015 №47-РС призначено старшого солдата ОСОБА_1 розвідником-кулеметником розвідувального взводу 2 механізованого батальйону, ВОС-Ю6646А (а.с.48).

Між Міністерством оборони України та позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, за умовами якого позивач зобов`язався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту, відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової службу та цим контрактом.

Пунктом 3 контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.49-51).

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 02.07.2016 №603 призначено молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини - командира відділення розвідувального взводу механізованого батальйону НОМЕР_4 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України, командиром розвідувального взводу цього самого батальйону цієї самої бригади цього самого оперативного командування цих самих військ, ВОС-0940013 (а.с.52).

Згідно з довідками Військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2018 №408, від 08.02.2019 №405 та від 17.07.2020 №585 позивач безпосередньо брав учать в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, зокрема, у період з 05.12.2016 по 05.03.2017, з 15.03.2017 по 25.О4.2ОІ7/3 05.05.2017 по 09.06.2017, з 19.06.2017 по 03.07.2017, з 10.07.2017 по 19.09.2017, з 29.09.2017 по 31.10.2017, з 20.05.2018 по 07.08.2018, з 21.08.2018 по 23.01.2019, з 28.07.2019 по 27.07.2019, з 02.12.2019 по 26.12.2019 та з 04.01.2020 по 22.03.2020 (а.с.24- 26).

Як вбачається з письмових пояснень Військової частини НОМЕР_1 , вказана військова частина здійснювала ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по теперішній час виплату грошового забезпечення та всіх, передбачених чинним законодавством України податків та соціальних внесків (єдиного соціального внеску).

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.17-19) Військовою частино НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) позивачу у період з І кварталу 2017 року по II квартал 2019 року включно був, зокрема, нарахований дохід (заробітна плата) у таких розмірах: за 1 квартал 2017 року - 43 258,06 грн; за II квартал 2017 року - 45 032,26 грн; за III квартал 2017 року - 56 986,14 грн; за IV квартал 2017 року - 49 487,00 грн; за І квартал 2018 року - 34 573,72 грн; за II квартал 2018 року - 48 315,66 грн; за III квартал 2018 року - 62 393,34 грн; за IV квартал 2018 року - 76 710,94 грн; за І квартал 2019 року - 53 470,37 грн; за II квартал 2019 року - 62 273,67 грн.

Як вбачається з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Військовою частино НОМЕР_1 було здійснено сплату за позивача єдиного соціального внеску за період з І кварталу 2017 року по II квартал 2019 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач з 25.03.2014 по теперішній проходить військову службу у Збройних Силах України, а єдиний соціальний внесок за період з І кварталу 2017 року по II квартал 2019 року за нього був сплачений Військовою частиною НОМЕР_1 , а тому нарахування йому недоїмки зі сплати єдиного внеску за цей період є протиправним.

Доводів, які б спростували такі висновки апелянтом не наведено.

Доводи апелянта про те, що позивач повинен був сплачувати єдиний внесок, незалежно від здійснення ним підприємницької діяльності, судова колегія відхиляє з підстав, наведених вище.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26.08.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

І.О. Лічевецький