Справа № 320/4755/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року м. Київ № 320/4755/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) зі скаргою на Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції в особі старшого державного виконавця Джулай Юлії Юріївни, у якій просила суд:

- визнати незаконною постанову Оболонського РВД ВС у м. Києві ЦМУ МЮ № 54005006 від 14.05.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору розмірі у розмірі 205895,16 доларів США та 32128,99 грн.;

- визнати незаконною постанову від 19.05.2020; ВП № 621117125 РВД ВС у м. Києві ЦМУ МЮ про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій з ОСОБА_1 за завершене виконавче провадження;

- визнати незаконною постанову Оболонського РВД ВС у м. Києві ЦМУ МЮ про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020, ВП № 621117125 про стягнення виконавчого збору;

- визнати незаконною постанову Оболонського РВД ВС у м. Києві ЦМУ МЮ про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020, ВП № 621117125 стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Таким чином, позивач вказує на неправомірність стягнення виконавчого збору після повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою без виконання, оскільки державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду.

Також позивач зазначає, що оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 25.08.2021 у ВП № 56774433 винесена незаконно, то як наслідок, виконавче провадження по її виконанню, відкрите 17.09.2021 постановою про відкриття виконавчого провадження №66728132, є незаконним та постанова про відкриття виконавчого провадження належить скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 справу скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

За результатом автоматизованого розподілу вказану позовну заяву передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2020 прийнято адміністративну справу № 320/4755/20 до провадження, позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог вказаної ухвали позивач надав суду позовну заяву, у якій відповідачем вказано Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та у якій позивачем викладено позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати незаконною постанову Оболонського РВД ВС у м. Києві ЦМУ МЮ № 54005006 від 14.05.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору розмірі у розмірі 205895,16 доларів США та 32128,99 грн.;

- визнати незаконною постанову Оболонського РВД ВС у м. Києві ЦМУ МЮ про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 ВП № 62117125 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Відповідачем відзиву надано не було, хоча ухвала суду від 17.09.2020 була ним отримана 28.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 552, що не перешкоджає розгляду справи по суті враховуючи скорочені строки розгляду справ даної категорії передбачені ст. 287 КАС України.

Також на виконання вимог ухвали від 17.09.2020 відповідачем подано суду засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень № 54005006, № 62117125, № 62117338.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.05.2017 постановою державного виконавця Оболонського районного відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального Управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 54005006 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1529 від 13.03.2013 Оболонського районного суду м. Києва про: «В рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» за кредитним договором № 63/08/840 від 03.07.2008 року в сумі 205951 долар 30 центів США та 321289 грн. 92 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом реалізації вказаного предмету іпотеки з прилюдних торгів, з початковою ціною продажу в розмірі 1144000 грн.».

14.05.2020 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 54005006 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без подальшого виконання згідно його заяви на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Також 14.05.2020 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 54005006 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 20 595,13 дол.США та 32128,99 грн.

Крім того, 19.05.2020 постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 62117125 з примусового виконання постанови № 54005006 від 14.05.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Вважаючи постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (в редакції на час виникнення правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В контексті положень частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).

Відповідно до статті 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Аналіз наведеного свідчить про те, що сума виконавчий збору, яка зазначається у постанові про відкриття виконавчого провадження, є максимально припустимою, яка може бути стягнута державним виконавцем у результаті успішного примусового виконання рішення, за виконання якого передбачається справляння виконавчого збору.

Розділом VII Закону № 1404 визначений порядок звернення стягнення на майно боржника, так, статтею 48 передбачений алгоритм дій виконавця при звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, статтею 50 - Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи, а статтею 51 передбачений алгоритм послідовних дій виконавця при зверненні стягнення на заставлене майно.

Так, частиною 4 статті 51 Закону № 1404 передбачено, що реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

У частині 5 цієї статті законодавець визначив правило розподілу коштів які були вилучені від реалізації заставленого майна, а саме: за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Окрім того, частина 7 ст. 51 Закону № 1404 зазначає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що обов`язковими умовами стягнення (визначення суми) виконавчого збору, з продажу іпотечного майна є: 1 ) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень; 2) фактичне виконання судового рішення шляхом організації прилюдних торгів (як це прямо передбачено рішенням суду що перебувало на виконані); 3) після продажу заставленого майна визначити суму виконавчого збору який належить стягненню.

З матеріалів виконавчого провадження ВП № 54005006 встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом реалізації вказаного предмету іпотеки з прилюдних торгів, з початковою ціною продажу в розмірі 1144000 грн.

Як вбачається з відомостей про виконавче провадження ВП № 54005006, держаним виконавцем прилюдні торги так і не були організовані, майно не передавалося на реалізацію, заставне майно не реалізовувалося.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 14.05.2020 ВП № 54005006 про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку, що постанова від 14.05.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 20595,13 дол. США та 32 128,99 грн. у виконавчому провадженні № 54005006 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлені судом обставини, а також беручи до уваги те, що підставою для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 ВП №62117338 є протиправна постанова про стягнення виконавчого збору від 14.05.2020 ВП № 54005006 та пов`язана і є похідною, то така постанова також підлягає скасуванню.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем у позові помилково вказано номер виконавчого провадження у якому прийнята оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 з примусового виконання постанови від 14.05.2020 ВП № 54005006 про стягнення виконавчого збору - ВП №621117125, в той час як фактично дана постанова прийнята у виконавчому провадженні № 62117338, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про допущення позивачем описки при викладі позовних вимог.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2-5, 19, 72-77, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 14.05.2020 ВП №54005006.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 ВП №62117338 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код: 35018577) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась