Справа № 640/31681/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року м. Київ № 640/31681/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Фармак» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Фармак» (далі - позивач або АТ «Фармак») з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 10.09.2020 №;

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 21.08.2020 № 1008/28-10-44-03/00481198 про результати документальної позапланової виїзної перевірки АТ «Фармак» () по декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2020 року (реєстраційний номер від 17.06.2020) з урахуванням уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань по ПДВ, з метою перевірки законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

Позивач стверджує, що правомірно сформував дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками взаємовідносин з ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся», господарські операції з вказаними контрагентами підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, податковими накладними, документами, що підтверджують надання послуг / поставку товару.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про безтоварність фінансово-господарських операцій з вказаними контрагентами є необґрунтованими, а прийняте за результатами розгляду акта перевірки податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з контрагентами в охоплений перевіркою період були вчинені виключно з мотивів мінімізації податкових зобов`язань.

Відповідач пояснив, що у контрагентів-постачальників товарів та послуг відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, транспортні засоби тощо, тому між контрагентами постачальниками та АТ «Фармак» відсутня господарська діяльність.

З урахуванням викладеного контролюючий орган вважає, що позивач протиправно сформував податковий кредит, що мав вплив на формування показника від`ємного значення ПДВ.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на обґрунтованості позовних вимог покликаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача.

До суду надійшла заява представника АТ «Фармак» про заміну відповідача на правонаступника, а саме Офіс великих платників податків Державної податкової служби України на його правонаступника Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код 44082145).

Суд, за результатами розгляду поданої заяви, зазначає наступне.

18.12.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України", відповідно до якої Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Розпорядженням від 21.08.2019 № 682-р "Питання Державної податкової служби" Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

30.09.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби", згідно з якою ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком.

Установлено, що:

територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій;

права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до пункту 1 наказу Державної податкової служби України видано наказ № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій", згідно з пунктом 1 якого розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 р. № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови № 893, в тому числі, головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з пунктом 1 Положення про Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, затвердженого наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. Міжрегіональне управління є правонаступником майна, прав та обов`язків Офісу великих платників податків ДПС ().

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (), як відокремленого підрозділу (філії) Державної податкової служби України.

За змістом статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність замінити відповідача у справі на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків ().

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Акціонерне товариство «Фармак» як юридична особа зареєстроване 27.06.1994 (номер запису: 1 002952), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а. с. 55-56).

Основний вид діяльності: 21.20 Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів.

У період з 27.07.2020 по 14.08.2020 Офісом великих платників податків ДПС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку АТ «Фармак» по декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2020 року (реєстраційний номер від 17.06.2020) з урахуванням уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань по ПДВ, з метою перевірки законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

Результати перевірки оформлені актом від 21.08.2020 № 1008/28-10-44-03/00481198 (том 1 а. с. 84-187).

В акті перевірки стверджується про порушення АТ «Фармак» п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 ст. 198, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду по декларації з ПДВ за травень 2020 року на суму ПДВ 272 305,00 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок за травень 2020 року на суму ПДВ 272 305,00 грн.

Висновок контролюючого органу про заниження податкових зобов`язань зводиться до відсутності документального підтвердження реальності господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Полісся».

На підтвердження такого висновку в частині ТОВ «ІБК «Євротехнології» контролюючий орган в акті перевірки вказує на те, що 21.04.2020 ТОВ «ІБК «Євротехнології» виписана податкова накладна № 7 згiдно платіжного доручення № 9 від 17.04.2020 (отримана банком 21.04.2020). Призначення платежу: РОБОТИ ПО МОДЕРНІЗАЦІЇ С - МИ ОЧИЩЕННЯ ПРОМ.СТІЧНИХ Договір 09 01/19 від 23.09.2019.

Згідно з п.3.4 договору 09 01/19 від 23.09.2019 «Оплата за фактично виконані роботи, здійснюється щомісячно замовником протягом 10 календарних днів з моменту двохстороннього підписання Акту здачі - прийняття виконаних робіт, шляхом здійснення оплати в розмірі 65 % від загальної вартості , зазначеної в Актi здачі - прийняття виконаних робіт».

Натомість, перевіркою встановлено, що до платіжного доручення №9 вiд 17.04.2020 нe надавалися Акти здачі-приймання виконаних робіт та/або Рахунки - фактури з переліком виконаних робіт. В призначені платежу зазначено: «Роботи по модернізації системи очищення промислових стічних», що не конкретизує за які послуги здійснено сплату (відповідно до переліку, зазначеного в Додатку №2 вiд 23.09.2019 «Генеральна специфікація по кожному виду робіт даного договору».

Також вказано, що відповідно до картки контрагента ТОВ «ІБК «Євротехнології» ( ) станом на 01.04.2020 обліковується дебіторська заборгованість 5 717 402,84 грн., Кт.- 0 грн.

Крім того, згідно п.4.3 договору 09 01/19 від 23.09.2019 «Замовник зобов`язаний» та 4.3.3. Договору «Забезпечити оплату виконаних робіт відповідно до розділу 3 цього Договору» чітко вказано, в яких випадках повинна здiйснюватися сплата та відповідно п.4.4. «Замовник має право» не зазначено iншi випадки здiйснення платежів.

В частині висновку відносно ТОВ «Полісся» податковий орган в акті перевірки зазначає, відповідно до умов договору № 12/09/19 від 25.09.2019 поставка товару здійснюється на умовах DDP, що згідно з INCOTERMS - 2010 означає, що продавець здiйснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, на місці призначення.

Проте, перевіркою встановлено, що відповідно до бази даних ДПС України не встановлено придбання послуг з перевезення, оренди вантажного транспорту постачальником ТОВ «Укрполісся». Відповідно до товарно-транспортних накладних автомобільним перевізником є ТОВ «Укрполісся». Водії, які зазначенні в ТТН, не є працівниками ТОВ «Укрполісся» та не залучалися як самозайняті особи (157 ознака).

Окрім того, у підприємства відсутні основні засоби (згідно Балансу) , що не дає змогу відслідкувати наявність вантажного автомобільного транспортного засобу і причепа, якими здiйснювали перевезення піддонів.

Направлено лист від 12.08.2020 №27363/10/28-10-44-02-11 «Про надання відомостей власника транспортних засобів і причепів» до Регіонального сервісного центру МВС у м.Києві, та лист від 12.08.2020 №27365/10/28-10-44-02-11 до Регіонального сервісного центру МВС у Чернігівській області.

Згідно з наданим висновком державної санітарно-епідеміологiчної експертизи від 25.11.2019 №12.1-18-1/25818 виробником Піддонів пласких є ТОВ «Укрполісся». Відповідно до бази даних ДПС України не встановлено придбання ТОВ «Укрполісся» матеріалу (деревина/заготовки деревини), з якого реально здійснити виробництва 4900 штук піддонів.

Також, відповідно до даних 1 ДФ, у ТОВ «Укрполісся» 1 працівник, він же директор/головний бухгалтер/власник, та за 2 кв. 2020 року виплачено дохід 2 самозайнятим особам (157 ознака) на загальну суму 10 124,85 грн.

На підставі висновків акта перевірки, Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.09.2020 № , яким АТ «Фармак» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2020 року на суму 272 305,00 грн. та накладено штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 68 076,25 грн. (том 1 а. с. 188-182).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги позивача ДПС України прийняла рішення від 26.11.2020 № 33599/6/99-00-06-02-00-06, яким залишила скаргу без задоволення, а спірне рішення - без змін (том 1 а. с. 197-200).

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI з наступними змінами та доповненнями (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У силу положень підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

За змістом статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із положеннями частини 3 цієї статті інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що обов`язок платника податку з декларування податкового зобов`язання з податку на додану вартість є, перш за все в даній ситуації, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, при цьому перевірка правильності відображення господарської операції у податковому обліку вимагає дослідження дійсного переміщення активу між учасниками поставки та аналіз змін їх майнового стану з урахуванням усіх доводів та доказів, наданих учасниками провадження.

Отже, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з п. п. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відтак, досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

23.09.2019 між АТ «Фармак» (замовник) та ТОВ «ІБК «Євротехнології» (генпідрядник) був укладений договір генерального підряду №0901/19, у порядку та на умовах якого замовник доручає, а Генпідрядник бере на себе зобов`язання виконати роботи по об`єкту модернізації системи очищення промислових стічних вод на території АТ «Фармак», що розташована за адресою: вул. Кирилівська 74, відповідно до Протоколу погодження договiрної ціни (Додаток №1 до Договору) генеральної специфікації по кожному виду робіт (Додаток №2 до Договору), Календарного графіку виконання робіт (Додаток №3 до Договору), а замовник зобов`язаний прийняти роботи на Об`єкти та оплатити обумовлену договором вартість робіт (далі - Договір генерального підряду) (том 2 а.с.44-52).

Відповідно до пункту 3.1 даного Договору, загальна вартість робіт за цим договором, згідно Протоколу погодження договірної ціни (Додаток №1) на дату підписання даного Договору становить: 23 643 825,18 грн., крім того ПДВ 20% - 4 728 765,04 грн., що разом складає 28 372 590,22 грн. Дана загальна вартість робіт є Твердою.

Загальна вартість робіт за цим Договором складається із вартості матеріалів та обладнання і вартості будівельно-монтажних робіт (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 вказаного Договору передбачено, що замовник протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту зазначеного в п.2.3 Договору генерального підряду сплачує Генпідряднику на поточний рахунок аванс у розмірі 30% від загальної вартості робіт за цим Договором, а саме 7 093 147,56 грн. (сiм мільйонів дев`яносто три тисячі сто сорок сім гривень 56 копійок), крім того ПДВ 20% - 1 418 629,51 грн. (один мільйон чотириста вісімнадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 51 копійка, що разом становить 8 511 777,07 грн. (вісім мільйонів п`ятсот одинадцять тисяч сімсот сiмдесят сiм грн. 07 копійок) .

Оплата за фактично виконані роботи здійснюється щомісячно замовником протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту двостороннього підписання Акту здачі-прийняття виконаних робіт шляхом здійснення оплати у розмірі 65% від загальної вартості, зазначеної в Акті здачі прийняття виконаних робіт (пункт 3.4 Договору).

Відповідно до пункту 3.5 Договору остаточна оплата робіт по даному Договору у розмірі 5 % від суми Актiв здачi-прийняття виконаних робіт, яка перерахована в порядку, що визначений п. 3.4. цього Договору, здійснюється через 12 (дванадцять) календарних місяців з моменту підписання Акту готовності Об`єкту до експлуатації.

17.04.2020 ТОВ «ІБК «Євротехнології» виставило позивачеві рахунок на оплату №6 від 17.04.2021 відповідно до Договору генерального підряду №0901/19 від 23.09.2019 на суму 1 120 000,00 грн., у тому числі ПДВ 186 666,67 грн. (том 2 а.с.71).

На підставі виставленого рахунку на оплату №6 від 17.04.2021 АТ «Фармак» перерахувало на банківський рахунок ТОВ «ІБК «Євротехнології» кошти в сумі 1 120 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 17.04.2020 (том 2 а. с. 72).

За фактом отримання попередньої оплати, ТОВ «ІБК «Євротехнології» склало і зареєструвало в ЄРПН податкову накладну вiд 21.04.2020 №7 на суму 1 120 000,00 грн., у тому числі ПДВ 186 666,66 грн.

На підставі зазначеної податкової накладної, складеної та зареєстрованої ТОВ «ІБК «Євротехнології» у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач відніс до податкового кредиту ПДВ у розмірі 186 666,67 грн., сплачений ТОВ «ІБК «Євротехнології» у складі вартості відповідних послуг.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Укрполісся», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

25.09.2019 між АТ «Фармак» (покупець) та ТОВ «Укрполісся» (замовник) був укладений договір поставки №12/09/19, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю Піддон новий 1200*800 з ТО вантажопідйомність 1500кг (далі - товар) шляхом здійснення поставки товару партіями згідно Специфікацій на поставку, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах визначених цим Договором (том 1 а.с.201-205).

Відповідно до пункту 1.2 даного договору, поставка товару здійснюється окремими партіями згідно Специфікацій на поставку. Асортимент, кiлькiсть, вартість партії товару вказуються у Специфікації на поставку в партії Товару. Асортимент та кількість товару у кожній партії визначається покупцем згідно його потреб. Вартість визначається за звичайними цінами реалізації товару постачальником, та погоджується покупцем шляхом підписання ним Специфікації. Специфікації на поставку партій товару оформлюються у процесі виконання цього Договору упродовж строку його дії та становлять його невід`ємну частину.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна сума договору становить 5 138 280,22 грн., т.ч. ПДВ 20% 856 380,00 грн.

Оплата партії товару здійснюється покупцем на підставі рахунка на оплату цієї партії товару у формі 100% після оплати протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, що зазначається у видатковій накладній. Оплата проводиться шляхом перерахування суми вартості партії товару, яка відвантажується, з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника (пункт 3.3 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору поставка товару здійснюється згідно умов DDP на склад покупця (м. Київ, вул. Кирилівська, 74).

На виконання вказаного договору ТОВ «Укрполісся» надало поставило позивачу товар - Піддон дерев`яний новий 1200*800 з ТО, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000011 від 06.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № РН-0000012 від 15.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № РН-0000013 від 21.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № РН-0000014 від 23.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № РН-0000015 від 24.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № РН-0000016 від 29.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн. (том 1 а.с.237-242), прибутковими ордерами (том 2 а.с.27-32), накладними-вимогами на відпуск матеріалів (том 2 а.с.33-37), службовими записками, що стосуються надання дозволу на розвантаження піддонів (том 2 а.с.38-43).

Перевезення товару здійснювалось транспортом ТОВ «Укрполісся», що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, а саме: № 12 від 06.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 13 від 15.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 14 від 21.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 15 від 23.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 24 від 01.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 16 від 29.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн. (том 2 а.с. 2-13).

ТОВ «Укрполісся» виставило позивачу рахунки-фактури на оплату товару № СФ-0000013 від 04.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № СФ-0000014 від 15.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № СФ-0000015 від 21.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № СФ-0000016 від 23.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № СФ-0000017 від 24.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № СФ-0000018 від 29.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн. (том 1 а.с.243-247, том 2 а.с.1).

Оплата за отриманий від ТОВ «Укрполісся» товар підтверджується платіжним дорученням № від 12.05.2020 на суму 85 638,00 грн., № від 18.05.2020 на суму 85 638,00 грн., № від 21.05.2020 на суму 85 638,00 грн., № від 27.05.2020 на суму 85 638,00 грн., № від 29.05.2020 на суму 85 638,00 грн. (том 2 а.с.22).

За фактом поставки товару ТОВ «Укрполісся» складено та зареєстровано у ЄРПН податкові накладні № 22 від 06.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 23 від 15.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 24 від 21.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 5 від 23.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 6 від 23.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн., № 7 від 29.04.2020 на суму 85 638,00 грн., у тому числі ПДВ 14 273,00 грн. (том 2 а.с.16-21).

На підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих ТОВ «Укрполісся» у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач відніс до податкового кредиту ПДВ у розмірі 85 638,00 грн., сплачений ТОВ «Укрполісся» у складі вартості відповідних послуг.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв`язку між витратами АТ «Фармак» на придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся» та здійсненням ним господарської діяльності.

У той же час, відповідач не надав суду докази на спростування таких доводів позивача.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Крім того, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначених договорів ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся» були зареєстровані в якості юридичної особи та були платником податку на додану вартість.

При цьому, в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання зазначеного вище договору.

Відповідач також не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Відповідач так само не ставив під сумнів та не заперечував наявність у ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся» спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення і виконання зазначених вище договорів.

Крім того, в Акті перевірки відсутні посилання на випадки ухиляння ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся» від сплати податків та зборів, визначення їм сум податкових зобов`язань, винесення вироків посадовим особам підприємства за фактом ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення сторонами угоди з метою неправомірного отримання податкових вигод.

Також, відповідачем не заперечувався факт декларування та сплати як позивачем так і його контрагентами сум податку на додану вартість за наслідками спірних фінансово-господарських операцій.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо виконання ТОВ «ІБК «Євротехнології» робіт по об`єкту модернізації системи очищення промислових стічних вод на території АТ «Фармак» та купівлі у ТОВ «Укрполісся» Піддонів дерев`яних.

В той же час, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування встановлених судом в ході розгляду справи обставин.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у ТОВ «Укрполісся», оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб`єктів господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, контролюючим органом не здійснювалась належна перевірка первинно-бухгалтерських документів ТОВ «Укрполісся»; не перевірялась наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб`єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб`єктами господарювання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ «Укрполісся» матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Суд також наголошує, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/або трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків чи умови для отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи визнання понесених витрат.

Відповідачем під час розгляду справи не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та беззаперечно спростовують факти здійснення господарських операцій, їх оприбуткування, засвідчені наведеними документами і поясненнями.

Отже, обставини фіктивності та інших недоліків правого статусу контрагентів платника податків, невиконання ними своїх податкових обов`язків, підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нездійснення господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань. Таких підстав відповідачем не зазначено, судом під час судового розгляду не встановлено.

Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару (робіт, послуг) і господарською діяльністю позивача.

Наявні у матеріалах справи документи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

На думку суду, недостатність адміністративно-господарських можливостей контрагента для виконання ним господарської операції може слугувати підставою для обґрунтованого сумніву щодо реальності господарської операції лише в сукупності з іншими фактами, які б свідчили про безтоварний характер господарської операції, зокрема, відсутність належним чином оформлених первинних документів, відсутність економічного змісту господарської операції, відсутність зміни майнового стану учасників господарської операції. Втім, наданими позивачем доказами підтверджується зворотне.

Таким чином, факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не інформацією, яка наведена в базах даних податкового органу.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірних господарських операцій між ТОВ «ІБК «Євротехнології», ТОВ «Укрполісся». Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом, а викладені у ньому висновки щодо нереальності укладеного правочину не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Більш того, під час перевірки відповідачем не досліджувались докази, які б свідчили, що надані до перевірки первинні бухгалтерські документи були підписані неуповноваженими особами або підроблені, як-то висновків почеркознавчих експертиз; зафіксованих у будь-якій формі пояснень посадових осіб ТОВ «Укрполісся», у яких останні заперечували б факт складання первинних документів чи свою причетність до господарської діяльності очолюваних (контрольованих) ними підприємства.

Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 826/1244/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прима-С" до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Так, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

На підтвердження реальності (товарності) спірних операцій позивачем надано до суду копії первинної документації, складеної за результатами фінансово-господарських операцій останнього з ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся», за результатами дослідження яких підтверджено факти здійснення господарських операцій, що також не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду даної справи.

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено недобросовісність позивача, як платника податку на додану вартість. У свою чергу, відповідачем не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також, слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі № 813/8500/13-а зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон пов`язує право на зменшення об`єкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України тільки вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, та лише у питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, - а тому матеріали досудового слідства не можуть мати преюдиційного характеру під час розгляду даної справи.

При цьому суд зазначає, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітні документи, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, первинні документи, які виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду.

Водночас, під час розгляду даної адміністративної справи суду не пред`явлено вироків суду щодо керівників контрагентів позивача.

Водночас, суд зауважує на тому, що право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Податковим органом не надано доказів обізнаності позивача про недобросовісний характер діяльності його контрагентів або про допущені ним порушень податкового законодавства.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників, чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту.

Зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Слід зазначити, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 826/1244/13-а.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред`явлено до суду будь-які належні докази нереальності правочину, укладеного між ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договору та первинних документів до нього неуповноваженими на те особами.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям із ТОВ «ІБК «Євротехнології» та ТОВ «Укрполісся».

Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ІБК «Євротехнології», ТОВ «Укрполісся» є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та ТОВ «ІБК «Євротехнології», ТОВ «Укрполісся» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Отже, викладений в Акті перевірки висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 ст. 198, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України є необґрунтованим.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов до висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 10.09.2020 №.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності свого рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 5105,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 08.12.2020 (том 2 а. с. 80).

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Фармак» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 10.09.2020 №.

3. Присудити на користь Акціонерного товариства «Фармак» (, місцезнаходження: вул. Кирилівська, 63, м. Київ, 04080) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5105,72 (п`ять тисяч сто п`ять гривень сімдесят дві копійки) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (, вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ, 04119).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Т.П. Балась