Справа № 420/8389/22
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8389/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому позивач просить:

визнати протиправним рішення Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо відмови у поверненні зайве сплаченого штрафу від 15.05.2021 року у розмірі 340 (триста сорок) гривень ОСОБА_1 ;

стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 340 ( триста сорок) гривень;

стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Позов обґрунтований наступним.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року, яка набрала законної сили 24.12.2021 р., визнано протиправною та скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4210735 від 15.05.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України із заявою про повернення штрафу, проте йому відмовлено.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 24.06.2022 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

15.07.2022 року за вхід.№ЕП/20069/22 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено, що ДПП не відмовляється здійснити видачу подання для повернення коштів, але за наявності копії документа на переказ або електронного розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до бюджету та буде містити реквізити одержувача коштів та інформацію про платника.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу регулюються Бюджетним кодексом України від 08.07.2010 року №2456-VI (стаття 1 Кодексу), (далі БК України).

Відповідно до пункту 3) частини 1 статті 2 БК України, бюджетна класифікація-єдине систематизоване згрупування доходів, видатків, кредитування, фінансування бюджету, боргу відповідно до законодавства України та міжнародних стандартів.

Статтею 8 БК України встановлено, що бюджетна класифікація використовується для складання і виконання державного та місцевих бюджетів, звітування про їх виконання, здійснення контролю за фінансовою діяльністю органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших розпорядників бюджетних коштів, проведення фінансового аналізу в розрізі доходів, організаційних, функціональних та економічних категорій видатків, кредитування, фінансування і боргу, а також для забезпечення загальнодержавної і міжнародної порівнянності бюджетних показників. Бюджетна класифікація є обов`язковою для застосування всіма учасниками бюджетного процесу в межах бюджетних повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової і бюджетної політики (далі-Міністерство фінансів України), затверджує бюджетну класифікацію, зміни до неї та інформує про це Верховну Раду України.

Бюджетна класифікація має такі складові частини: класифікація доходів бюджету.

Відповідно до статті 9 БК України, доходи бюджету класифікуються за такими розділами: неподаткові надходження.

Неподатковими надходженнями визнаються: адміністративні збори та платежі, доходи від некомерційної господарської діяльності.

Частиною 1 статті 43 БК України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із частинами 2, 7 статті 45 БК України, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 8 Бюджетного кодексу України, наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 року № 11 "Про бюджетну класифікацію", затверджено Класифікацію доходів бюджету.

У Класифікації доходів бюджету за кодом 21081300 класифікуються доходи бюджету за адміністративними штрафами у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі).

Відповідно до частини 7 статті 45 Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України своєю постановою від 16 лютого 2011року № 106 "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету" установив, що перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, згідно з додатком.

Згідно із "Переліком кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету", як додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011року № 106, визначено, що Національна поліція є контролюючим органом щодо доходів бюджету за такими кодами бюджетної класифікації: 21081100, 21081300, 21081800.

Відповідно до Бюджетного кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 446, наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 затверджено "Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів" (далі Порядок №787).

Пунктами 1, 2 розділу 1 Порядку № 787 передбачено, що цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України "Про судовий збір" та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 375.

Порядок №787 визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Згідно із пунктом 5 розділу 1 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого)-за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України та органи Державної митної служби України), подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Дослідження наведених правових норм та застосування їх при вирішенні даного адміністративного спору із врахуванням встановлених у справі обставин, які підтверджуються належними доказами, дає суду підстави зробити висновок про те, що Національна поліція України є органом, що контролює справляння надходжень платежів до бюджету за кодом 21081301-платежі у вигляді адміністративних штрафів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі), накладені Департаментом патрульної поліції м. Одеси.

Оскільки Національна поліція України є органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодом 21081301, у разі звернення платника такого платежу із заявою про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, таке повернення повинно здійснюватися за поданням (висновком, повідомленням) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до відповідного органу Державної казначейської служби України, в даному випадку до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Таким чином, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, отримавши заяву позивача із проханням здійснити подання (висновок, повідомлення) про повернення помилково або надміру сплаченого за чеком терміналу 01500142 «ОЩАДБАНКУ», серійний номер 81654249 від 15.05.2021 року штрафу в сумі 340,00 грн., відповідно до постанови УПП в Одеській області від 15.05.2021 року серії ЕАН №4210735, повинен надати таке подання.

При цьому, суд зазначає, що посилання відповідача, викладене у листі №7607/41/5/05-2022 від 16.06.2022 р., на відсутність у чеку від 15.05.2021 №328 реквізитів одержувача коштів та інформації про платника є необгрунтованим та таким, що порушує право позивача на повернення коштів.

Як встановлено судом, позивачем 01.06.2022 року подана заява про повернення штрафу, в додатках до якої, зокрема, надано копію чеку №328 терміналу 01500142 «ОЩАДБАНКУ», серійний номер 81654249 від 15.05.2021 року про сплату штрафу у сумі 340,00 грн. по постанові УПП в Одеській області від 15.05.2021 року серії ЕАН №4210735 та реквізити банку (назва банку, номер банківської картки, IBAN, ЄДРПОУ банку, МФО та РНОКПП позивача) для сплати.

Також позивачем надано копію постанови УПП в Одеській області від 15.05.2021 року серії ЕАН №4210735.

Надані ОСОБА_1 копії документів цілком узгоджуються між собою та сплату штрафу останнім.

Суд вважає, що за таких обставин необхідно визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні на підставі його заяви від 01.06.2022 року (вх. ДПП № 22224 від 03.06.2022 р.) подання (висновку, повідомлення) до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про повернення помилково або надміру сплаченого за чеком №328 терміналу 01500142 «ОЩАДБАНКУ», серійний номер 81654249 від 15.05.2021 року про сплату штрафу у сумі 340,00 грн. по постанові УПП в Одеській області від 15.05.2021 року серії ЕАН №4210735 за кодом класифікації доходів бюджету 21081301.

Окремо суд також наголошує на різноманітності способів здійснення оплати, зокрема сплати штрафів за порушення ПДР, серед яких: спосіб 1 - через термінал поліцейського; спосіб 2 - через банківські термінали; спосіб 3 - Штрафи UA; спосіб 4 - в касі банку або на його сайті; спосіб 5 - Приват 24; спосіб 6 - Portmone; спосіб 7 - EasyPay; спосіб 8 - iPay; спосіб 9 - Герц; спосіб 10 - GOVPAY24 та інші.

До речі, посилання на можливість сплати штрафу за порушення ПДР за постановою через систему GOVPAY24 міститься на офіційному сайті Міністерства внутрішніх справ України за посиланням: https://govpay24.com/departmets/mvs/patrol-police/oplata-shtrafiv-pdr/.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суд.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб`єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства».

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії», заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України», заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі», заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України», заява №20390/07).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що засобом ефективного захисту в даній справі є саме зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звернутися з поданням (висновком, повідомленням) до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про повернення ОСОБА_1 помилково або надміру сплаченого за чеком №328 терміналу 01500142 «ОЩАДБАНКУ», серійний номер 81654249 від 15.05.2021 року про сплату штрафу у сумі 340,00 грн. по постанові УПП в Одеській області від 15.05.2021 року серії ЕАН №4210735 за кодом класифікації доходів бюджету 21081301.

Щодо моральної шкоди

Згідно із роз`ясненнями у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження; встановити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їхньої правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25 квітня 2019 року в справі №818/1429/17, від 27 червня 2019 року в справі №825/1030/17, від 12 листопада 2019 року в справі №818/1393/17, від 18 листопада 2019 року в справі №820/5044/18, від 28 листопада 2019 року в справі №826/27549/15, від 28 лютого 2020 року в справі №804/2593/17, від 18 червня 2020 року в справі №339/183/16-а, від 02 вересня 2020 року в справі №1340/4056/18, від 24 вересня 2020 року в справі №1.380.2019.001368, від 18 лютого 2021 року в справі №420/7423/19 та від 25 березня 2021 року в справі №520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі №П/811/4240/14 (адміністративне провадження №К/990/434/22, №К/9901/39635/21).

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо завдання моральної шкоди позивачу та не доведено в чому вона полягає, не доведено причинного зв`язку між неправомірними діями відповідачів та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні на підставі його заяви від 01.06.2022 року (вх. ДПП № 22224 від 03.06.2022 р.) подання (висновку, повідомлення) до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про повернення помилково або надміру сплаченого за чеком №328 терміналу 01500142 «ОЩАДБАНКУ», серійний номер 81654249 від 15.05.2021 року про сплату штрафу у сумі 340,00 грн. по постанові УПП в Одеській області від 15.05.2021 року серії ЕАН №4210735 за кодом класифікації доходів бюджету 21081301.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернутися з поданням (висновком, повідомленням) до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про повернення ОСОБА_1 помилково або надміру сплаченого за чеком №328 терміналу 01500142 «ОЩАДБАНКУ», серійний номер 81654249 від 15.05.2021 року про сплату штрафу у сумі 340,00 грн. по постанові УПП в Одеській області від 15.05.2021 року серії ЕАН №4210735 за кодом класифікації доходів бюджету 21081301.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 -(адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Департамент патрульної поліції Національної поліції України (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, , електронна адреса: )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.