Справа № 120/4996/22
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 серпня 2022 р. Справа № 120/4996/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (далі Другий ВДВС ЦЗ МРУМЮ, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він на праві приватної спільної сумісної власності є власником 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також власниками вказаної квартири в рівних частках є його мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_4 . Маючи намір продати свою частину квартири батькові ОСОБА_3 , позивач від нотаріуса дізнався, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт. Листом від 16.02.2022 № 14120/1824-25 Другий ВДВС ЦЗ МРУМЮ на заяву позивача, як вказано у позові, повідомив, що неможливо встановити в межах якого саме виконавчого провадження та для виконання якого саме виконавчого документу обтяження № 11199382 вносилося до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач вважає, що зі сторони відповідача має місце неправомірна бездіяльність, яка полягає у незаконному продовженні арешту його майна, що порушує його майнові права. Зазначає, що саме на державного виконавця покладався обов`язок у разі винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, якщо у такому виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження про скасування арешту, накладеного на майно боржника, та вчинити відповідні дії щодо реєстрації припинення такого обтяження шляхом направлення до реєстратора заяви встановленого зразка. Однак, як вказує позивач, відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на зняття арешту з його (позивача) майна позивача, існування якого порушує його (позивача) права.

Ухвалою від 11.07.2022 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Другого ВДВС ЦЗ МРУМЮ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Цією ж ухвалою відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні. Крім того, витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №499763 від 01.07.2010, що винесена Замостянським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, та всіх документів, на підставі який застосовано арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

20.07.2022 та повторно 25.07.2022 на адресу суду від Другого ВДВС ЦЗ МРУМЮ надійшли пояснення про неможливість надання витребуваних доказів, оскільки на підставі наявної в адміністративному позові та у додатках до нього інформації та на підставі відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не являється можливим встановити в межах якого саме виконавчого провадження та для виконання якого саме виконавчого документу Замостянським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції виносилась постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №499763 від 01.07.2010.

Ухвалою від 02.08.2022 суд витребував у Другого ВДВС ЦЗ МРУМЮ інформацію про всі виконавчі провадження, боржником у яких є або був ОСОБА_1 (відкриті, закінчені, повернуті, зупинені, зведені тощо).

10.08.2022 на виконання вимог ухвали суду від 02.08.2022 відповідач надав інформацію про всі виконавчі провадження, боржником у яких є або був ОСОБА_1 .

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності є власником 1/4 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також власниками вказаної квартири в рівних частках є мати позивача ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_4 .

Право власності набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане адміністрацією підприємства ВНЗ, згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" відповідно наказу від 16.04.1996 № 57.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 , накладено обтяження. Запис про обтяження під реєстраційним номером 11199382 внесено 23.05.2011 реєстратором Вінницька філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. Підставою обтяження стала постанова Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №499763 від 01.07.2010.

Листом від 16.02.2022 № 14120/1824-25 на звернення позивача щодо накладення арешту на його нерухоме майно відповідно до постанови АА №499763 від 01.07.2010 Другий ВДВС ЦЗ МРУМЮ повідомив, що на підставі відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, неможливо встановити в межах якого саме виконавчого провадження та для виконання якого саме виконавчого документу обтяження №11199382 вносилося до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач вважаючи, що зі сторони відповідача має місце неправомірна бездіяльність, яка полягає у незаконному продовженні арешту його майна, що порушує його майнові права, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

У період з 1999 року по червень 2016 року був чинним Закон України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV).

Станом на теперішній час спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до абзацу шостого частини третьої статті 5 Закону № 606-ХІV (у редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Частиною першою статті 50 Закону № 606-ХІV (у редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно нормами статті 55 Закону № 606-ХІV (у редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту зазначених норм видно, що дійсна мета застосування процедури арешту майна боржника є забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 25 Закону № 606-ХІV (у редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Відповідно до ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З наданої відповідачем 10.08.2022 на виконання вимог ухвали суду від 02.08.2022 інформації про всі виконавчі провадження, боржником у яких є або був ОСОБА_1 , суд встановив, що на виконанні у Другому ВДВС ЦЗ МРУМЮ відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є позивач, та в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача.

Відтак, наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав у відповідача зберігати накладений ним арешт на майно позивача, в силу неможливості виконавчого органу надати документ, яким відповідний арешт було застосовано, більш того, через неможливість цього органу конкретизувати виконавче провадження, в рамках якого він був накладений.

При цьому, існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження, в рамках якого його було застосовано, завершено, що суперечить приписам Закону № 606-ХІV та Закону № 1404-VІІІ.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, оскільки відповідач не вчиняє дій щодо зняття арешту з належного позивачеві майна, він позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до частин 2, 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ (в редакції, на момент звернення позивача до суду) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з частиною 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови за рішенням суду.

На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього, а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатись належним йому майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому, суд дійшов висновку, що позивачем обрано ефективний спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, оскільки його ефективність визначена з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2481 грн.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу немайнового характеру (про визнання бездіяльності протиправною) та похідну від неї вимогу (про зобов`язання вчинити певні дії), що в цілях оплати судовим збором вважається однією вимогою немайнового характеру.

Відтак, сума судового збору за подання цього адміністративного позову має становити 992,40 грн (2481*0,4). Поряд із цим при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 1984,80 грн, що підтверджується квитанцією АТ "Універсал Банк" №Е98Т-2ТОХ-Т44Т-Х4Н3 від 02.07.2022.

Отже, позивачем сплачений судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме - 1984,80 грн, замість 992,40 грн.

Водночас, суд роз`яснює позивачеві, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Отже, позивач має право на повернення зайво сплаченої суми судового збору за відповідним клопотанням.

Як наслідок, витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн, враховуючи задоволення позову, необхідно присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо незняття (нескасування) арешту з нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 499763 від 01.07.2010, (реєстраційний номер обтяження № 11199382, зареєстроване 23.05.2011 Вінницькою філією ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України).

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №499763 від 01.07.2010, (реєстраційний номер обтяження № 11199382, зареєстроване 23.05.2011 Вінницькою філією ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України), та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) судовий збір у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 15а, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович