Справа № 699/945/22
Суддя: Літвінова Г. М.
Дата ухвалення: 2022-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 699/945/22
Номер провадження № 2-а/699/16/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2022 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Миронюк Богдан Олександрович,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушенняи,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Миронюк Богдан Олександрович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява мотивований тим, що 29.05.2022 поліцейським роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Миронюком Б.О. було винесено постанову серії БАВ № 296354 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та двома іншими невідомими статтями КУпАП та накладено стягнення у розмірі 510,00 гривень.

Дану постанову ОСОБА_1 оскаржив до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області (справа № 699/733/22). 14.07.2022 на адресу ОСОБА_1 представником відповідача було надіслано клопотання про закриття провадження у справі. У клопотанні вказано, що постанову серії БАВ № 296354 від 29.05.2022 скасовано. Причини скасування не повідомленні. Жодного документа про скасування оскаржуваної постанови не додано. Проте зазначено, що ОСОБА_1 запрошено на новий розгляд справи за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП.

20.07.2022 позивачу було вручено рекомендований лист від ВОНС в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП. У конверті була копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 296649 від 21.06.2022.

Дана копія постанови, яку ОСОБА_1 отримав поштою, нечитабельна (написи в графі 5, «дата вчинення», «місце скоєння адміністративного правопорушення», «суть адміністративного правопорушення» взагалі розібрати неможливо). З вказаної постанови не видно навіть приблизно суті вчиненого правопорушення, пунктів ПДР, які були порушені, статті кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою його притягнуто до відповідальності.

ОСОБА_1 припускає, що працівники поліції «переписали» чи «пересклали» нібито скасовану ними постанову серії БАВ № 296354 від 29.06.2022, яка була ним оскаржена до суду. Але оскільки дану постанову прочитати неможливо, то не зрозуміло за що на цей раз ОСОБА_1 намагаються притягнути до відповідальності. Чітко видно лише суму штрафу 510 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що вказана в постанові інформація (якщо вона відповідає тому, що було заявлено йому усно 29.05.2022) не відповідає дійсності. Відповідно до змісту позову ОСОБА_1 їхав з Польщі до місця свого проживання в м. Корсунь-Шевченківський. Поліцейський, який стояв на протилежній смузі руху, показав жезлом, що ОСОБА_1 потрібно зупинитися. Справа був «карман», в якому відповідно до ПДР можна здійснити зупинку. Проте там були розміщені автомобілі військових. Попереду автомобілів стояли двоє військових зі зброєю, які жестами показали, щоб ОСОБА_2 проїжджав далі. ОСОБА_2 зупинив свій автомобіль в кінці «карману». При цьому причіп автомобіля ОСОБА_2 (довжина автомобіля разом з причіпом складала близько 16 метрів) розташувався на узбіччі навпроти пішохідного переходу. Далі «протягнути» автомобіль не було можливості, так як попереду вже починалася автобусна зупинка. Тобто ОСОБА_2 не міг не виконати вказівки поліцейських щодо зупинки, при цьому він не зміг знайти місце для зупинки, щоб не порушити ПДР. Після зупинки автомобіля ОСОБА_2 відстібнув пасок безпеки, опустив скло автомобіля та запитав причину зупинки.

Працівник поліції попросив пред`явити документи та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_2 надав поліцейському водійське посвідчення та затребувані документи.

На запитання ОСОБА_3 про причину зупинки працівник поліції заявив, що ОСОБА_2 керував автомобілем не пристебнутий паском безпеки. На прохання ОСОБА_3 надати докази (відеозаписи з відеореєстратора) керування ним автомобілем не пристебнутим паском безпеки, поліцейський відмовився. Крім того, поліцейський вказав ОСОБА_4 , що той порушив правила зупинки на вимогу поліцейського.

Незважаючи на пояснення ОСОБА_3 , що він був пристебнутий паском безпеки, та про труднощі виконання зупинки на вимогу поліцейського, поліцейський продовжив заповнювати бланк постанови про накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_2 вважає, що підстав для складення постанови у працівників поліції не було, оскільки він не порушував правил ПДР, так як під час руху автомобіля він був пристебнутий паском безпеки, а зупинку автомобіля здійснив у найбільш можливому для цього місці. А тому ОСОБА_2 вважає, що в його діях відсутній будь-який склад правопорушення, передбачений КУпАП.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.06.2022 серія БАВ № 296649 за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою суду від 02.08.2022 відкрито провадження у даній справі, учасників справи повідомлено, що розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено право відповідача та третьої особи подати відзив та пояснення на позов.

У судове засідання позивач не з`явився. Разом з тим, його представник адвокат Перебийніс С.В. звернулась до суду з заявою про підтримання позовних вимог з підстав, викладених у ньому, просила розглянути дану справу без участі сторони позивача. Крім того, на підтвердження того, що наявний у нього примірник оскаржуваної постанови поганої якості, долучила його до матеріалів справи.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції та третя особа, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання повторно не з`явилися. У межах строків, визначених в ухвалі суду, відзив та пояснення на позов до суду не надіслали, заяв та клопотань від них не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки жоден з учасників справи у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

29.05.2022 поліцейським роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Миронюком Б.О. винесено постанову серії БАВ № 296354 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ст. 125 КУпАП.

Уважаючи указану постанову незаконною ОСОБА_1 оскаржено її до суду (справа № 699/733/22).

05.07.2022 на адресу ОСОБА_1 від ВОНС в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП надіслано клопотання про закриття провадження у справі № 699/733/22. У клопотанні вказано, що постанову серії БАВ № 296354 від 29.05.2022 скасовано «у зв`язку зі списанням» та запрошено ОСОБА_1 «на новий розгляд справи» за ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП.

Ухвалою суду від 08.08.2022 провадження у справі № 699/733/22 закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України так як оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень противоправними після такого виправлення.

Після чого позивач отримав постанову від 21.06.2022 серії БАВ № 296649 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі винесену поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції Миронюком Б.О. відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП.

З постанови не вбачається дати, місця, суті адміністративного правопорушення. Зрозуміло лише, що даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Положеннями ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, у виді попередження.

Однак із оскаржуваної постанови не зрозуміло, які саме дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ст. 125 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі, про адміністративні правопорушення передбачені ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП.

Згідно зі змістом частин 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

- дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

- транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

- технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

- розмір штрафу та порядок його сплати;

- правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

- відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржена постанова винесена за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та на підставі положень ст. 258 КУпАП адміністративне стягнення накладено на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає, що під час руху автомобіля він був пристебнутий паском безпеки, а зупинку автомобіля здійснив у найбільш можливому для цього місці.

Суд вважає, що зазначена постанова, складена поліцейським, як суб`єктом владних повноважень, є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ. Будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак в порушення ст.ст. 251, 255 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП не досліджувалися будь-які докази, що не було спростовано відповідачем. При цьому «списання постанови» та «новий розгляд справи» положеннями КУпАП не передбачено.

У оскаржуваній постанові зазначено, що на підтвердження вчинення правопорушення до постанови додається відео. Водночас, позивач указує на те, що він відео не отримував. Указане ні відповідачем, ні третьою особою не спростовано. До суду відеозапис також не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у суді жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП. У той же час, позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту шляхом задоволення судом вказаного позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Задовольняючи позовні вимоги на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 496,20 грн.

Щодо витрат позивача на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу були подані стороною позивача в межах строків, передбачених положеннями ч. 7 ст. 139 КАС України, до початку судового розгляду. У позові представник позивача зазначала про попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн та на правничу допомогу у справі в розмірі 1000,00 грн.

З договору про надання правничої допомоги від 27.07.2022 вбачається, що ОСОБА_5 (Адвокат) надає позивачу ОСОБА_1 (Клієнт) правничу допомогу, яка полягає у представництві клієнта в суді у справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КУпАП.

Згідно з п. 1 Додатку до договору про надання правничої допомоги сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороду) за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням, у розмірі 1000 грн.

Відповідно до акта наданих послуг від 28.07.2022 Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступну правничу допомогу:

-27.07.2022 надання усних консультацій Клієнту, узгодження правової позиції, укладення договору 2 год;

-28.07.2022 з 08.00 до 16.00 год (8 год):

?вивчення та аналіз судової практики по аналогічному питанню;

?вивчення наданих клієнтом документів;

?складання проєкту позовної заяви;

-28.07.2022 зустріч з Клієнтом, ознайомлення Клієнта з проектом позовної заяви, підписання документів з 16.00 до 18.00 год. (2 год).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 6 від 27.07.2022 позивач оплатив Адвокату за вказані послуги у розмірі 1000.00 грн.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до суду не надходило.

Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить із наступного. Право на таку допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Ураховуючи складність справи та об`єм наданих послуг, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 194, 242-246, 286, 295, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Миронюк Богдан Олександрович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.06.2022 серії БАВ № 296649 винесену поліцейським роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Миронюком Богданом Олександровичем відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП, про накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., а провадження закрити, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 496,20 (чотириста дев`яносто шість грн 20 коп) грн. та 1000,00 (одна тисяча) грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , інші дані суду не відомі.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, інші дані суду не відомі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: поліцейський роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Миронюк Богдан Олександрович, адреса місця роботи: вул. Драгоманова, 19, м. Ковель, Волинська область, 45000, інші дані суду не відомі.

Повний текст рішення складено 24.08.2022.

СуддяЛітвінова Г.М.