Справа № 607/10702/22
Суддя: Делікатна Л. В.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2022 Справа №607/10702/22

Провадження №2-а/607/370/2022

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Делікатної Л.В.

за участю секретаря с/з Скали В.І.,

представника позивача Андрійовського В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Кримчак О.А.,

перекладача Черновської Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополя в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

10 cерпня 2022 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі за текстом УДМСУ в Тернопільській області) до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації та на території України проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На територію України ОСОБА_1 прибула 22.10.2019 року через КПП «Хутір-Михайлівський».

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 року, а також Угоди між Урядом України та Урядом РФ про безвізові поїздки громадян України і РФ від 16.01.1997 року (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_1 мала право перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів.

До територіальних органів (підрозділів) ДМС з питань продовження строку перебування чи легалізації на території України ОСОБА_1 не зверталася.

Таким чином на момент виявлення відповідача, а саме станом на 17.02.2022 року, остання перебувала в Україні без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, за що постановою від 17.02.2022 року була притягнута до адміністративної відповідальності.

Також з метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства 19.02.2022 року працівниками Гусятинського відділу УДМСУ у Тернопільській області прийнято рішення № 20 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки російської федерації ОСОБА_1 . Цим рішенням останню зобов`язано покинути територію України до 19.03.2022 року. Дане рішення відповідачу було оголошено та вручено його примірник, а також попереджено ОСОБА_1 про наслідки невиконання рішення. Указане рішення відповідачем не оскаржувалось.

Однак громадянка російської федерації ОСОБА_1 рішення № 20 від 19.02.2022 року про примусове повернення не виконала та самостійно не залишила територію України у строк, зазначений у рішенні.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення Гусятинського відділу УДМСУ у Тернопільській області № 20 від 19.02.2022 року про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни, порушуючи вимоги законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та буде надалі продовжувати ухилятись від добровільного виїзду за межі території України.

За таких підстав позивач просить примусово видворити за межі України громадянку російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.08.2022 року поновлено позивачу строк для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні 25.08.2022 року представник позивача Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Андрійовський В.В. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що строк законного перебування відповідача на території України закінчився ще у січні 2020 року. Однак відповідач територію України не залишила, з заявами до відповідних органів про продовження строку перебування в Україні, отримання громадянства України тощо не зверталася. При цьому відповідач не має законних джерел доходу на території України. Після винесення рішення про повернення відповідача до країни походження або третьої країни від 19.02.2022 року відповідач самостійно не виїхала з України та залишила місце свого проживання в смт. Гусятин і переховувалася. Виявлена відповідач була лише 12.08.2022 року. Також, представник позивача вказав, що до відповідача не застосовувалася процедура реадмісії, оскільки вона ухилялася від виконання рішення про її повернення до країни походження або іншої третьої країни.

У судовому засіданні 25.08.2022 року відповідач ОСОБА_1 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що є громадянкою РФ та отримує пенсію в РФ. Однак в 2019 році переїхала з чоловіком до України, оскільки тут проживають її дочки та вона мала намір тут жити. Вказала, що зверталася з заявами для оформлення відповідних документів, які б надавали їй право перебувати в Україні, однак такі документи не отримала через карантин та війну. Не заперечувала, що обізнана про рішення від 19.02.2022 року про повернення до РФ. Вказала, що мала намір виїхати з чоловіком, однак почалась війна, а тому вони поїхали у Херсонську область.

У судовому засіданні 25.08.2022 року представник відповідача адвокат Кримчак О.А. заперечував проти задоволення позову подавши відзив на позовну заяву. Представник відповідача вважає, що підстав для вирішення позову про видворення немає, оскільки в даному випадку слід застосувати процедуру реадмісії. Вказав, що відповідач є уродженкою Херсонської області, інвалідом 2 групи, перебуває на утриманні своїх дітей та має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. 23.10.2019 року ОСОБА_1 прибула до України з метою постійного проживання. Для цього вони придбали будинок, де і проживали. Представник вважає необґрунтованим твердження представника позивача про відсутність у відповідача поважних причин невиконання рішення №20 про примусове повернення, оскільки вона свідомо не ухилялася від виїзду. Вона поїхала у м. Каховку Херсонської області, проте, через війну, не змогла залишити територію України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 (далі за текстом Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Так само ч. 1 ст. 26 Конституції України передбачає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Положеннями ст. 9 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Суд установив, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації та 22.10.2019 року прибула на територію України через КПП «Хутір-Михайлівський». Указані обставини підтверджуються копією паспорта громадянки РФ, що посвідчує особу громадянки РФ за межами РФ № 75 0578412.

Так, угодою між Урядом України і Урядом РФ про безвізові поїздки громадян України і РФ від 16.01.1997 року (в редакції, чинній станом на 24.10.2019 року) встановлено, що громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у додатках 1 та 2 до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Відповідно до п. 2 додатку 1 вказаної вище Угоди документом громадян РФ для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України є паспорт громадянина РФ, що посвідчує особу громадянина РФ за межами РФ.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 на законних підставах перетнула державний кордон України та могла тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів.

Разом з тим по закінченню цього строку відповідач не виїхала з території України та продовжувала перебувати на її території без законних на те підстав. Указане не заперечувала у судовому засіданні і сама відповідач, а також підтверджується відсутністю будь-яких документів, які б могли підтвердити зворотне.

Також з доповідної записки завідувача сектору запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ОСОБА_3 від 15.08.2022 року вбачається, що за результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС України та відомчої інформаційної системи «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ЄІАС УМП встановлено, що ОСОБА_1 громадянства України не набула, посвідкою на постійне та тимчасове проживання не документувалася.

Відтак 17.02.2022 року Гусятинським відділом УДМСУ в Тернопільській області було виявлено, що ОСОБА_1 перебувала на території України без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Указане стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Такі обставини підтверджуються копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МТР № 001012 від 17.02.2022 року та копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР № 001014 від 17.02.2022 року.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм убачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Тобто примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 року у справі № 755/12148/18.

Так, 19.02.2022 року Гусятинським відділом УДМСУ в Тернопільській області прийнято рішення № 20 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки РФ ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Указаним рішенням зобов`язано останню покинути територію України до 19.03.2022 року.

Також 19.02.2022 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Про наявність цього рішення та обізнаність про обов`язок у строк до 19.03.2022 року виїхати за межі України повідомила у судовому засіданні і сама відповідач.

Разом з тим згідно з даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «АРКАН» відомості щодо перетину державного кордону України громадянкою РФ ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Жодних доказів на підтвердження законності перебування ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на території України суду не надано.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку про відсутність законних підстав для перебування ОСОБА_1 на території України, а також про ухилення останньої від виїзду з України після прийняття рішення про повернення до країни походження або третьої країни та про наявність обґрунтованих підстав вважати, що остання і надалі ухилятиметься від виконання такого рішення, що є підставою для примусового видворення іноземця за межі території України.

Також суд враховує, що ч. 1 ст. 31 Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Разом з тим жодних обставин, передбачених ч. 1 ст. 31 Закону, які б перешкоджали примусовому видворенню ОСОБА_1 , під час судового розгляду справи не встановлено.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про необхідність застосування в даному випадку процедури реадмісії, оскільки норма закону, на яку він посилається, застосовується до іноземців або осіб без громадянства, прийнятих відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Разом з тим, таких відомостей матеріали справи не містять.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, згідно з яким суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначивши про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства, суд вважає за необхідне звернути дане рішення до негайного виконання.

Керуючись ст. 19, 26 Конституції України, ст. 3, 9, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 268, 269, 271-272, 288, 371 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України задовольнити повністю.

Примусово видворити за межі України громадянку російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, місцезнаходження: бульвар Т.Шевченка, буд. 10, м. Тернопіль; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37839038.

Відповідач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), місце проживання на території України: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Кримчак Олександр Анатолійович, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 64, оф. 12, м. Хмельницький.

Головуючий суддяЛ. В. Делікатна