Справа № 120/10501/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 серпня 2022 р. Справа №120/10501/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 червня 2016 року №126 його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з позивачем не було проведено повний розрахунок.

Після звільнення з військової служби позивач звертався до суду за захистом своїх прав щодо включення до вихідної допомоги 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, а також щодо виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2016 роки.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №120/4968/20-а позов ОСОБА_1 задоволено. Зокрема, зобов`язано фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, врахувавши при цьому раніше виплачені суми одноразової грошової допомоги.

Іншим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі №120/4967/20-а задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , яким фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року, враховуючи базовий місяць січень 2008 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №120/4967/20-а скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року та прийнято нову постанову, якою вимогу зобов`язального характеру викладено у такій редакції: "Зобов`язати фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 30 червня 2016."

Також рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №120/4422/20-а зобов`язано фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані у 2015-2016 роках календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача станом на день його звільнення з військової служби.

На виконання вказаних вище судових рішень фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України 27 липня 2021 року виплачено позивачеві кошти в сумі 75690,75 гривень.

З метою отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 30 червня 2016 року по 27 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до фінансового управління, проте отримав відмову у такій виплаті.

Позивач вважає, що непроведення своєчасного розрахунку при звільненні порушує його права та інтереси, у зв`язку із чим звернувся з позовною заявою до суду, у якій просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2016 року по 27 липня 2021 року.

Ухвалою від 06 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України інформацію про середньоденний розмір заробітку ОСОБА_1 у квітні 2016 року та у травні 2016 року, а також інформацію щодо його грошового забезпечення у квітні 2016 року та у травні 2016 року.

05 листопада 2021 року представником фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що відповідно статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовці визначаються цим та іншими законами, а також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008. Абзацом 3 пункту 242 Положення №1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Під час виключення позивача з військової частини останній не мав претензій до частини з приводу проведеного з ним розрахунку. Крім того, відповідачем зазначено, що норми Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України є нормами спеціального законодавства, якими не врегульовано порядок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовців. Відповідач зазначає, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу, а тому норми законодавства про оплату праці не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію трудового законодавства.

Разом із відзивом представником фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Також на виконання вимог ухвали від 06 вересня 2021 року відповідачем 05 листопада 2021 року поінформовано про неможливість надання витребуваної інформації, оскільки картки особистих рахунків на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України та органів військового управління (установ), які зараховані на фінансове забезпечення фінансового управління до 31 грудня 2018 року, передано на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 у квітні 2016 року та у травні 2016 року.

07 грудня 2021 року Галузевим державним архівом Міністерства оборони України надано витребувану інформацію.

Іншою ухвалою від 24 січня 2022 року витребувано у фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України та у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України інформацію про суми виплат та їх складові, які були здійсненні ОСОБА_1 станом на день його виключення зі списків особового складу військової частини, а також докази проведення інших виплат ОСОБА_1 (в тому числі і на виконання судових рішень), що мало місце після його виключення зі списків особового складу військової частини (виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за додаткову відпустку, тощо).

На виконання вимог ухвали від 24 січня 2022 року фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України 02 березня 2022 року подано до суду витребувану інформацію.

Ухвалою суду від 21 березня 2022 року зупинено провадження у справі до припинення перебування Генерального штабу Збройних Сил України у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

07 липня 2022 року позивачем подано до суду клопотання про поновлення провадження у справі, за результатами розгляду якого суд ухвалою від 18 липня 2022 року задовольнив таке клопотання та поновив провадження у справі.

Ухвалою від 23 серпня 2022 року клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №126 (по стройовій частині) ОСОБА_1 30 червня 2016 року звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу частини.

Проте, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з позивачем не було проведено повний розрахунок, у зв`язку із чим ним ініційовано звернення до суду з позовами.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №120/4968/20-а позов ОСОБА_1 задоволено. Зокрема, зобов`язано фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, врахувавши при цьому раніше виплачені суми одноразової грошової допомоги.

Іншим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі №120/4967/20-а задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , яким фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року, враховуючи базовий місяць січень 2008 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №120/4967/20-а скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року та прийнято нову постанову, якою вимогу зобов`язального характеру викладено у такій редакції: "Зобов`язати фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 30 червня 2016."

Також рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №120/4422/20-а зобов`язано фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані у 2015-2016 роках календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача станом на день його звільнення з військової служби.

На виконання зазначених судових рішень фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України 27 липня 2021 року виплачено позивачеві кошти в сумі 75690,75 гривень, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні гарантоване приписами Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Так, у статті 116 КЗпП України йдеться про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, частина 1 статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

При цьому, частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем остаточний розрахунок з позивачем проведено 27 липня 2021 року, що свідчить про проведення повного розрахунку поза межами строку, визначеного статтею 116 КЗпП України, тому, на переконання суду, на відповідача слід покласти відповідальність, що передбачена статтею 117 КЗпП України.

Така ж правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.

Разом із тим, визначаючись із розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що належить виплаті позивачеві, суд враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях доходила висновку, згідно із яким з урахуванням конкретних обставин справи, що мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Зокрема, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на таке: "З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні".

Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Судом установлено, що відповідачем при виключенні ОСОБА_1 30 червня 2016 року із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не виплачено йому всіх належних сум, адже при розрахунку таких відповідачем не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексацію грошового забезпечення, а також не було включено до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% місячного грошового забезпечення.

При цьому, такі виплачено на виконання судових рішень лише 27 липня 2021 року.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 01 липня 2016 року (наступного дня після виключення позивача із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) по 27 липня 2021 року включно (день виплати грошових коштів на виконання рішень суду).

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок).

Абзацом 3 пункту 2 вказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку визначено складові, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Натомість, у пункті 4 Порядку йдеться про виплати, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Особливості обрахунку розміру середньої заробітної плати за останні два місяці роботи наведено у пункті 8 Порядку, згідно із яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України вих. №179/1/11084 від 23 листопада 2021 року підтверджується те, що у квітні та у травні 2017 року (два останні календарні місяці роботи, що передували виключенню позивача зі списків особового складу військової частини) ОСОБА_1 нараховано по 15167,20 гривень за кожен місяць.

З урахуванням приписів пункту 8 Порядку середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 497,28 гривень (15167,20 гривень + 15167,20 гривень / 61 календарний день у квітні та у травні 2016 року), а середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні складає 921459,84 гривень (497,28*1853 календарних дні за період з 01 липня 2016 року по 27 липня 2021 року).

Однак, на переконання суду, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що належить виплаті ОСОБА_1 , у порівнянні із виплаченими сумами грошових коштів на виконання судових рішень в загальному розмірі 75690,75 гривень не можна вважати співмірними, оскільки вони значно перевищують суму таких виплат.

Так, на необхідності застосування судом критеріїв зменшення розміру середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у вказаній постанові, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №806/2473/18, від 12 серпня 2020 року у справі №400/3151/19 та ряду інших.

За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 75690,75 гривень (сума виплат за судовими рішеннями) / 921459,84 гривень (середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що підлягав би виплаті) = 0,082.

Відтак, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 75559,70 гривень (497,28 гривень (середньоденний розмір заробітної плати позивача) х 0,082 (істотність частки) х 1853 (кількість календарних днів за період з 01 липня 2016 року по 27 липня 2021 року).

Відтак, з врахуванням принципу справедливості та співмірності позивачеві слід виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2016 року по 27 липня 2021 року в розмірі 75559,70 гривень.

При цьому, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача таку суму слід стягнути з фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, а не зобов`язувати відповідача її нараховувати та виплатити.

Водночас, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 30 червня 2016 року.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2016 року по 27 липня 2021 року включно.

Стягнути з фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2016 року по 27 липня 2021 року в розмірі 75559 (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 70 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 22990368)

Рішення суду в повному обсязі складено 23.08.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович