Справа № 640/17246/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року м. Київ № 640/17246/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідач), адреса: АДРЕСА_2 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невинесення постанови про придатність (непридатність) до військової служби за контрактом;

- зобов`язати військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_2 винести постанову про придатність (непридатність) до військової служби за контрактом ОСОБА_1 за результатами медичного огляду;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

15 лютого 2017 року позивача було визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

На теперішній час, як вказано у позовній заяві, позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, позивач вказує, що не погоджуючись зі звільненням, він звернувся до суду з позовом про поновлення на посаді, в ході розгляду справи, було проведено експертизу №519, висновки якої містяться в матеріалах справи №726/8107/17.

26 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача щодо направлення його на проходження військово-лікарської комісії та подальшого оформлення на військову службу за контрактом.

Відповідно до висновків обстеження всіх лікарів, як вказує позивач, він визнаний придатним до військової служби за контрактом.

Після огляду терапевтом відповідача, як зазначає позивач, було поставлено під сумнів придатність, адже, він має надлишкову вагу та йому було рекомендовано пройти огляд в ендокринологічному центрі на предмет порушення функцій організма. Позивачем такий огляд було пройдено та надано документи відповідачу, що, на переконання позивача, свідчить про закінчення огляду у відповідача. Проте, відповідачем не було прийнято жодного рішення щодо придатності або непридатності позивача до військової служби, у зв`язку з чим, останній 04 листопада 2020 року звернувся з відповідною вимогою про здійснення відповідних висновків.

Також, у позовній заяві вказано, що військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 після проведення медичного огляду вчиняє протиправну бездіяльність та не виносить постанову про придатність (непридатність) до військової служби за контрактом, чим заподіяла позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000,00 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входить до складу Національної гвардії України.

Рішенням військово-лікарської комісії Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву №215 від 15 лютого 2017 року ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час (розлади психіки), про що було зроблено відповідний запис у військовому квитку.

Крім того, як вказано у відзиві на позовну заяву, позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою про призов його на військову службу за контрактом та, відповідно, неодноразово отримував відповіді, у яких позивачу було роз`яснено, що для проходження ВЛК та призову на військову службу за контрактом йому необхідно надати висновок спеціалізованого лікувального закладу про зміну або зняття раніше встановленого діагнозу, на підставі якого він був визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, оскільки лише після надання такого документа, передбачено проведення військово-лікарської експертизи щодо встановлення придатності громадян до військової служби.

Також, представник відповідача наголосив, що позивачем не надано вказаного вище висновку.

Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено неправомірності дій або вчинення протиправної бездіяльності з боку відповідача, у зв`язку з чим, не заподіяно й моральної шкоди.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній послався на те, що ним було надано усі необхідні документи для прийняття рішення щодо придатності або непридатності його до військової служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

30 травня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій останній послався на те, що позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити дії втратили свою необхідність, оскільки нинішнє становище змінило їх існування, а також відкриття виконавчих проваджень неможливе у випадку контролю за судовим рішенням, адже дій особи, які мають статус по справі, не здійснюють покладених обов`язків, що додатково призвело до матеріальної шкоди.

Крім того, у вказаній заяві позивач зазначає, що дані про його придатність містяться у Сухівському військоматі міста Львова, інших військоматах України: міста Білої Церкви, міста Харкова, а сам військовий квиток серії НОМЕР_2 не використовується відповідачем та знаходиться по АДРЕСА_3 .

Також, позивач просив додатково врегулювати щодо наявності самої вини відповідачів, адже додатково заяви розглядаються у ВСП та військовій прокуратурі Києва і, при наявності доказів, просив направити до військової прокуратури постановлену ухвалу щодо перевірки дій з ознаками злочину ст. 172-175 КК України та внесення в офіційні документи завідомо неправдиві відомості, у зв`язку з чим просив стягнути на його користь 1039,53 грн в частині відшкодування моральної шкоди з первинного відповідача, а нові вимоги та вимоги щодо стягнення моральної шкоди, як зазначив позивач, він підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

З цього приводу суд зазначає таке.

У відповідності до частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 8 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Згідно частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, як вже було зазначено судом, провадження в даній адміністративній справі було відкрито 30 червня 2021 року, тобто, станом на день звернення позивача з заявою про збільшення розміру позовних вимог, строки для подання такої заяви сплинули. Крім того, позивачем не надано суду доказів направлення копії заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, а тому суд не вбачає правових підстав для її прийняття до розгляду, у зв`язку з чим вказана заява не підлягає прийняттю до розгляду та, відповідно, наявні правові підстави для її повернення позивачу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив таке.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 20 липня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2017 року військово-лікарська комісія Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» за розпорядженням в/ч НОМЕР_1 здійснила медичний огляд ОСОБА_1 та встановила, що останній непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час відповідно до статті 17б, 52г та 54г графи 1 «Розкладу хвороб і фізичних вад» Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (а.с. 59-60).

Відповідно до наданої суду копії витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 22 лютого 2017 року №36 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 лютого 2017 року №10 о/с з військової служби у запас Збройних Сил України за статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пункт 8 частини 8 підпункт «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмеженою придатністю у воєнний час) виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Дарницького РВК Київської області з 22 лютого 2016 року (а.с. 61).

Судом також встановлено, що у травні 2020 року позивач виявив бажання проходити військову службу в Збройних Силах України, у зв`язку з чим, останній звернувся до відповідача з відповідною заявою.

У відповідь на вказану заяву, як свідчать матеріали справи та що не спростовано позивачем, відповідачем було надано відповідь за вих. №1266 від 27 травня 2020 року (а.с. 28-29), в якій запропоновано позивача долучити до заяви у тому числі висновок спеціалізованого лікувального закладу про зміну або зняття раніше встановленого діагнозу.

Проте, такого документу позивач не надав, про що його неодноразово письмово повідомляли (а.с. 11,21-22,31-32,34).

Більш того, матеріалами справи підтверджується, що листом від 09 липня 2020 року №1369 Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України надала ОСОБА_1 роз`яснення щодо того, що право на перегляд постанови військово-лікарської комісії Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву має Центральна військово-лікарська комісія Міністерства внутрішніх справ України, куди позивачу було запропоновано звернутись для вирішення питання перегляду постанови ВЛК (а.с. 31-32).

Суд окремо акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи міститься оригінал скарги до Центральної військово-лікарської комісії (а.с. 39-40), проте, жодних доказів того, що вказана скарга була направлена позивачем за відповідною адресою, матеріали справи не містять, а тому суд критично ставиться до вказаного документа та не може розцінити його як належний та допустимий доказ на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині неприйняття постанови про придатність або непридатність позивача до військової служби, останній звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до пункту "б" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

На виконання частини 10 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказом Міністра оборони України затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України 402 від 14 серпня 2008 року (далі - Положення 402).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно п. 2.1 розділу І Положення 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 2.2 розділу І Положення 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами, до них належать, зокрема Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.

Згідно підпункту 2.3.3 розділу І Положення 402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.

Відповідно до підпункту 2.3.4 розділу І Положення 402 ЦВЛК має право, зокрема розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).

Згідно підпунктів 2.4.2, 2.4.3 розділу І Положення 402 начальник ВЛК регіону безпосередньо підпорядковується начальнику ЦВЛК. ВЛК регіону з питань військово-лікарської експертизи підпорядковуються усі позаштатні ВЛК регіону, де обстежуються, лікуються і проходять медичний огляд військовослужбовці.

За рішенням ЦВЛК на ВЛК регіону покладається розгляд, контроль, затвердження постанов позаштатних постійно діючих ВЛК, організованих при військових частинах, які дислокуються на території регіону, незалежно від підпорядкування.

Відповідно до підпункту 2.4.5 розділу І Положення 402 ВЛК регіону має право, зокрема приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

Згідно пункту 2.4.6 розділу І Положення 402 рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.

Відповідно до підпунктів 2.6.1, 2.10.2 розділу І Положення 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК належать, зокрема ВЛК військових комісаріатів. Роз`яснення ВЛК регіону з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК військового комісаріату. ВЛК військового комісаріату має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

Відповідно до пункту 3.13 розділу ІІ Положення 402 громадяни, які звільнені з військової служби у запас або у відставку без проведення медичного огляду ВЛК або не згодні з постановою ВЛК про ступінь придатності до військової служби на період фактичного звільнення та ставлять питання про перегляд цієї постанови, оглядаються ВЛК госпіталів за узгодженням зі штатною ВЛК регіону за направленням військового комісара.

Цей медичний огляд проводиться незалежно від причини звільнення, але не пізніше ніж через п`ять років після звільнення.

У разі коли після звільнення пройшло більше п`яти років, медичний огляд ВЛК проводиться в облікових цілях із визначенням ступеня придатності до військової служби на теперішній час, при цьому причинний зв`язок захворювання, наслідків травми не встановлюється.

У спірних та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК.

Військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом із цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

На офіцерів запасу та у відставці подається особова справа, а на звільнених з військової служби з психічними розладами - висновок спеціалізованого лікувального закладу про зміну або зняття раніше встановленого діагнозу, на підставі якого вони були ВЛК визнані непридатними (обмежено придатними) до військової служби. Штатна ВЛК за необхідності додатково запитує та спільно з головними (провідними) медичними фахівцями військово-медичних клінічних центрів вивчає всі медичні та інші документи, які характеризують стан здоров`я заявника у період проходження ним військової служби та після звільнення. Якщо при цьому буде встановлено, що є підстави задовольнити прохання заявника, штатна ВЛК через військового комісара направляє його на огляд ВЛК військового комісаріату, гарнізонною або госпітальною ВЛК (за рішенням штатної ВЛК) з метою визначення придатності до військової служби на теперішній час. Результати огляду колишнього військовослужбовця оформляються довідкою ВЛК або свідоцтвом про хворобу. Чотири примірники свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) направляються в штатну ВЛК. Після розгляду всіх документів штатна ВЛК подає у ЦВЛК свідоцтво про хворобу (довідку ВЛК) в трьох примірниках, на офіцерів запасу та у відставці - особову (на пенсіонерів Міністерства оборони України - і пенсійну) справу, історії хвороби за період служби і після звільнення з військової служби, медичну книжку, медичну картку амбулаторного хворого або докладні витяги з них, акти огляду МСЕК та інші необхідні документи з обґрунтуванням думки з цього питання для прийняття остаточної постанови, у тому числі про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва).

Так, як вже було зазначено судом, позивач у травні 2020 року виявився бажання проходити військову службу у Збройних Силах України, у зв`язку з чим звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про ініціювання заходів щодо проведення його медичного огляду ВЛК та подальшого призову на військову службу за контрактом.

Позивачу неодноразово надавались роз`яснення щодо того, що він має надати висновок спеціалізованого лікувального закладу про зміну або зняття раніше встановленого діагнозу, на підставі якого його ВЛК визнано непридатним (обмежено придатним) до військової служби, проте, такого висновку позивач не надавав.

Більш того, матеріали справи також не містять й доказів того, що позивач у встановленому порядку звертався до ЦВЛК Міністерства внутрішніх справ України з заявою про перегляд постанови ВЛК, на підставі якої його було визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час, відповідно, у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для ініціювання заходів щодо проведення його медичного огляду ВЛК та подальшого призову на військову службу за контрактом.

Суд зазначає, що вказані обставини свідчать, про відсутність з боку відповідача протиправної бездіяльності у розумінні вимог Положення 402, а тому у суду не виникає сумнівів щодо правомірності дій останнього, у зв`язку з чим, позовні вимоги є неогбрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Більш того, суд зауважує, що військово-лікарська комісія є самостійним відповідачем в даному спорі.

Так, у відповідності до частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Зі змісту позовної заяви та інших заяв, поданих після відкриття провадження у справі вбачається, що позивач наполягав на тому, що позовні вимоги пред`явлені саме до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, у суду були відсутні правові підстави для вирішення питання щодо заміни неналежного відповідача належним.

При цьому, частиною 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Суд звертає увагу, що вказана норма встановлює право суда, а не його обов`язок щодо залучення іншої особи у якості другого відповідача, а тому, враховуючи той факт, що позивач наполягав на пред`явлені позовних вимог саме до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також з урахуванням того, що суд, відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справи в межах позовних вимог, суд дійшов висновку про недоцільність залучення військово-лікарської комісії до участі у справі у якості другого відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що розгляду в даній адміністративній справі підлягають позовні вимоги, пред`явлені до ІНФОРМАЦІЯ_1, які, з урахуванням норм діючого законодавства та встановлених судом обставин не підлягають задоволенню у повному обсязі, як такі, що пред`явлені не до тієї особи, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірності не розгляду заяви позивача, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для часткового задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник