Справа № 640/5647/22
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року м. Київ № 640/5647/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомДепартамента міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд скасувати постанову про накладення штрафу від 20.12.2021 ВП №64834293 у сумі 10200, 00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання вимог рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2020 у справі №640/4386/19 видав контрольну картку №210600057- Пч на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт нежитлового приміщення з №1-№17 літ. А, загальною площею 463,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, б-л. Л. Українки, 5, однак державним виконавцем у виконання позивачем судового рішення, протиправно накладено на позивача штрафні санкції. Крім того, на думку позивача, виконання судового рішення є підставою для закінчення виконавчого провадження №64834293.

У відзиві на позовну заяву, державний виконавець заперечив проти задоволення позовних вимог, з огляду на формальний підхід з боку Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до виконання судового рішення у справі №640/4386/19, зокрема, стягувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліса та Ко» було повідомлено державного виконавця, що боржник дійсно видав контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт нежитлового приміщення №210600057- Пч із строком виконання робіт з 24.05.2021 по 24.07.2021. В той же час, листом від 29.06.2021 №064-3750 Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було анульовано контрольну картку, яка була видана на виконання вказаного судового рішення, що свідчить про те, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови судове рішення залишається не виконаним, а відтак постанова є правомірною.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2020 у справі №640/7386/19 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано доручення № 064-7159, видане Департаментом міського благоустрою та захисту природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Комунальному підприємству "Київблагоустрій" від 11.07.2017 про вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та елементів благоустрою, зазначених у таблиці, зокрема щодо прибудови до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, б-л. Л. Українки, 5; зобов`язано Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі письмового звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІСА та Ко" видати контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт нежитлового приміщення з № 1 по № 17 (групи приміщень № 190) літ А загальною площею 463, 3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, б-л. Л. Українки, 5; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020 залишено рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2020 по справі №640/7386/19 без змін.

22.06.2020 Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі №640/7386/19 , який у подальшому був пред`явлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліса та Ко» до примусового виконання.

16.03.2021 державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64834293 та надано боржнику строк на виконання судового рішення.

11.05.2021 у зв`язку із невиконанням судового рішення в установлені строки, державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення штрафу на Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у сумі 5100, 00 грн.

04.06.2021 Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про виконання судового рішення від 26.02.2020 по справі №640/7386/19 та закінчення виконавчого провадження ВП №64834293. До заяви, боржником було також додано копію контрольної картки №210600057- Пч.

05.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліса та Ко» звернулося до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою, в якій повідомило державного виконавця про анулювання боржником контрольної картки №210600057- Пч. На підтвердження вказаних обставин стягувачем було надано копію листа Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.06.2021 №064-3750.

20.12.2021 вважаючи, що рішення суду не виконано боржником, державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно винесено постанову про накладення штрафу на Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у сумі 10 200, 00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України передбачає органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 5 та 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

В силу ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Європейський суд з прав людини у рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу N 1 Конвенції (справи Войтенко проти України, Горнсбі проти Греції).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (Піалопулос та інші проти Греції, Юрій Миколайович Іванов проти України, Горнсбі проти Греції).

Варто також зауважити, що у справах Шмалько проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа Сук проти України).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи те, що державний виконавець здійснює дискреційні повноваження з контролю за виконанням судового рішення, який є важливою гарантією забезпечення обов`язковості й виконання судового рішення та гарантією права на судовий захист і в ході проведення виконавчих дій, останнім було встановлено факт не виконання боржником судового рішення від 26.02.2020 по справі №640/7386/19, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Крім того, позивачем не заперечувався факт анулювання контрольної картки №210600057- Пч, що свідчить про невиконання останнім судового рішення та є правовою підставою для накладення на боржника штрафу.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя А.С. Мазур