Справа № 640/4743/22
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 червня 2022 року справа №640/4743/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві)
про1) визнання протиправними дій відповідача в частині встановлення позивачу рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 28 вересня 2021 року №06 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; 2) визнання протиправними дій відповідача від 29 грудня 2021 року про відмову у задоволенні заяви позивача від 06 грудня 2021 року №36669/0-2600-21 про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди та зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, таких періодів: 2 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме адвокатом Луганської обласної колегії адвокатів з 23 січня 1989 року по 23 січня 1991 року та половину строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Одеського державного університету з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1982 року, а саме - 2 роки 5 місяців 2 дні, що загалом складає 4 роки 5 місяців 2 дні; 3) скасування рішення відповідача від 29 грудня 2021 року №35510-36669/0-02/8-2600/21 про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди; 4) зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи тривалістю 4 роки 5 місяців 2 дні, що складається з 2 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме адвокатом Луганської обласної колегії адвокатів з 23 січня 1989 року по 23 січня 1991 року та 2 років 5 місяців 2 днів - половини строку навчання за денною формою її в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Одеського державного університету з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1982 року; 5) зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду від 02 вересня 2021 року №33-ккс, виданою Верховним Судом, з 03 вересня 2021 року з урахуванням стажу в 35 років 00 місяців 07 днів в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру; 6) зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по призначеному позивачу щомісячному довічному грошовому утриманню за період з 03 вересня 2021 року по день виконання рішення, що утворилася внаслідок незаконного зменшення відповідачем розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, через неправильне встановлення та обчислення відповідачем стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених відповідачем сум щомісячного довічного грошового утримання судді

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці протиправно не врахував до його стажу судді 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та дає право на призначення на посаду судді, та 2 роки 05 місяців 02 дні, що становлять половину строку навчання позивача за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

На думку позивача, він має право на довічне грошове утримання в розмірі 80% розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій i статус суддів», оскільки його стаж судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 35 років 00 місяців 07 днів.

Ухвалою від 11 лютого 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/4743/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, проте застосування норм статті 137 Закону України «Про судоустрій i статус суддів», якою передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується, зокрема, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, при обчисленні зазначеного збільшення розміру довічного грошового утримання судді не передбачено, а тому у ГУ ПФУ в м. Києві відсутні правові підстави застосовувати інший відсоток для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та з 03 вересня 2021 року отримує довічне грошове утримання суддів відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Луганської обласної ради від 22 січня 1991 року позивач обраний суддею Ровеньківського міського народного суду Луганської області.

Згідно із постановою Верховної Ради України від 11 квітня 1995 року №133/95-ВР позивач обраний на посаду судді Донецького обласного суду.

Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2005 року №2553-ІV ОСОБА_1 безстроково обраний на посаду судді Апеляційного суду Донецької області.

Указом Президента України від 10 листопада 2017 року №357/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду» ОСОБА_1 призначений на посаду судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 02 вересня 2021 року №1928/0/15-21 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Верховного Суду від 02 вересня 2021 року №2373-К ОСОБА_1 відрахований зі штату Верховного Суду.

Згідно із довідкою Верховного Суду від 02 вересня 2021 року №33-ккс про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 02 вересня 2021 року суддівська винагорода ОСОБА_1 складає 364 566,55 грн.

Стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідки Верховного Суду від 03 вересня 2021 року №60/0/11-21 складає 35 роки 0 місяців 07 днів та складається з:

- навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1982 року - 02 роки 05 місяців 02 дні (половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах);

- роботи на посаді завідуючого юридичної консультації міста Ровеньки Луганської обласної колегії адвокатів з 23 січня 1989 року по 23 січня 1991 року - 02 роки 0 місяців 0 днів;

- роботи народним суддею Ровеньківського міського народного суду Луганської області з 23 січня 1991 року по 22 травня 1995 року - 04 роки 04 місяці 0 днів;

- роботи суддею судової колегії у кримінальних справах, заступником голови судової палати в кримінальних справах, суддею, секретарем судової палати в кримінальних справах Донецького обласного суду (Апеляційного суду Донецької області) з 29 травня 1995 року по 13 листопада 2017 року - 22 роки 05 місяців 16 днів;

- роботи суддею Верховного суду у Касаційному кримінальному суді з 14 листопада 2017 року по 07 грудня 2017 року - 0 років 0 місяців 24 дні;

- роботи секретарем Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду з 08 грудня 2017 року по 02 вересня 2021 року - 03 роки 08 місяців 26 днів.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 28 серпня 2021 року №06 ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді та до стажу його роботи на посаді судді зараховано 30 років 07 місяців 05 днів.

У відповідь на звернення позивача від 07 грудня 2021 року відповідач в рішенні від 29 грудня 2021 року №35510-36669/0-02/8-2600/21 відмовив у призначенні йому довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від суддівської винагороди, оскільки застосування норм статті 137 Закону України «Про судоустрій i статус суддів» при обчисленні збільшення розміру довічного грошового утримання судді не передбачено.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Відповідно до частини сьомої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII в редакції, діючій на час виходу позивача у відставку, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно із частиною третьою 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до абзацу четвертому пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (у тому числі, відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) судді).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач вперше обраний народним суддею Ровеньківського міського народного суду Луганської області відповідно до рішення Луганської обласної ради від 22 січня 1991 року.

На момент обрання позивача на посаду судді діяли норми Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-I.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-I, народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

Норми Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-I мають враховуватись відповідно до вимог постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» та статті 12 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України.

Таким чином, законодавцем на час обрання позивача на посаду судді була встановлена вимога - не менше двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) за юридичною спеціальністю.

З трудової книжки позивача, наявної в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 з 13 жовтня 1982 року прийнятий на роботу стажером в члени Ворошиловградської обласної колегії адвокатів, з 11 травня 1983 року переведений адвокатом юридичної консультації Троїцького району, з 15 жовтня 1984 року назначений завідуючим юридичної консультації міста Ровеньки та 23 січня 1991 роки відчислений з членів Луганської обласної колегії адвокатів у зв`язку із обранням народним суддею.

Отже, стаж роботи позивача за юридичною спеціальністю до обрання його народним суддею становить 8 років 03 місяці 09 днів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18 погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року, потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Тож, судді, яких призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-I на день їх обрання, мають право на зарахування до стажу роботи два роки стажу в галузі права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до стажу роботи судді, окрім роботи безпосередньо на посадах суддів, також стаж (досвід робити) за юридичною спеціальністю 2 (два) роки.

Позивач також вважає, що відповідач протиправно не зарахував період його навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1982 року до суддівського стажу, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання судді.

Як вже зазначив суд, при обчисленні стажу роботи на посаді судді, підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

На час обрання позивача на посаду судді Ровеньківського міського народного суду Луганської області діяли норми Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-I.

Законом Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-I відсутні положення щодо визначення стажу роботи на посаді судді.

15 грудня 1992 року був прийнятий Закон України «Про статус суддів» №2862-XII та 10 липня 1995 року Указ Президента України №594/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до записів в трудовій книжки позивач працював на посаді народного судді Ровеньківського міського народного суду Луганської області з 23 січня 1991 року по 22 травня 1995 року, постановою Верховної Ради України від 11 квітня 1995 року №133/95-ВР позивач обраний на посаду судді Донецького обласного суду (з 2001 року - Апеляційного суду Донецької області), постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2005 року №2553-ІV обраний на посаду судді Апеляційного суду Донецької області безстроково та працював на посаді судді Донецького обласного суду (Апеляційного суду Донецької області) з 29 травня 1995 року по 13 листопада 2017 року.

Тому для визначення стажу позивача на посаді судді підлягають застосуванню положення Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15 грудня 1992 року та Указу Президента України від 10 липня 1995 року №594/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із абзацом другим статті першої Указу Президента України від 10 липня 1995 року №594/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №594/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865» (далі по тексту - Постанова №545).

Постановою №545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату ці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Постанова №545 втратила чинність з 01 січня 2012 року.

07 липня 2010 року прийнятий Закон України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI, відповідно до пункту 11 Перехідних положень якого, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановив суд, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій i статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, згідно з яким «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1982 року навчався за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу - Одеського державного університету ім. І.І. Мечнікова.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді має бути зараховано половина строку навчання позивача в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова, а саме 02 роки 05 місяців 02 дні.

Отже, відповідач не зарахувавши до відповідного стажу роботи на посаді судді, половини строку навчання за денною формою навчання та стажу роботи, який надавав право для призначення на посаду судді, та врахування відповідачем для встановлення/визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, протиправно звузив обсяг прав позивача, гарантованих йому Конституцією України.

Крім того, суд зазначає, що твердження відповідача про те, що застосування статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку, є необґрунтованими.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17 листопада 2010 року, Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 559/443/17 зробив висновок, що право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) як встановлення довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а.

Суд також бере до уваги те, що за змістом довідки Верховного Суду від 03 вересня 2021 року №60/0/11-21, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 35 років 0 місяців 07 днів та складається з 02 років 05 місяців 02 дні навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова, 02 років 0 місяців 0 днів стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, на посаді завідуючого юридичної консультації міста Ровеньки Луганської обласної колегії адвокатів, 04 років 04 місяці 0 днів роботи народним суддею Ровеньківського міського народного суду Луганської області, 22 років 05 місяців 16 днів роботи суддею судової колегії у кримінальних справах, заступником голови судової палати в кримінальних справах, суддею, секретарем судової палати в кримінальних справах Донецького обласного суду (Апеляційного суду Донецької області), 0 років 0 місяців 24 дні роботи суддею Верховного суду у Касаційному кримінальному суді та 03 років 08 місяців 26 днів роботи секретарем Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Суд вважає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно вдається до оцінки суддівського стажу позивача, оскільки розрахунок такого стажу не входить до повноважень пенсійного органу.

Відповідно до пункту 1 розділу 3 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (далі - Порядок № 3-1) призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.

Таким чином, стаж позивача, що дає право на відставку та збільшення відсотку довічного грошового утримання становить саме 35 років 0 місяців 07 днів.

Як вище зазначив суд, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, позивач має право на збільшення грошового утримання судді на 15 х 2% = 30% за 15 повних років роботи на посаді судді понад 20 років, а тому, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 становить 80% від суддівської винагороди позивача, а саме, 80% = 50% +15х2%.

Як вбачається з матеріалів справи, при призначенні з 03 вересня 2021 року позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач не зарахував до його стажу судді 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та дає право на призначення на посаду судді, та 2 роки 05 місяців 02 дні, що становлять половину строку навчання позивача за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а зарахував лише стаж позивача безпосередньо на посаді судді, а саме, 30 років 07 місяців 05 днів та, відповідно, призначив щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70%, що свідчить про порушення відповідачем прав позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в належному розмірі та порушення його конституційних прав.

Крім того, суд звертає увагу, що положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII не передбачено обмеження відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді максимальним розміром.

Враховуючи, що з 03 вересня 2021 року щомісячне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, скасування рішення відповідача від 29 грудня 2021 року №35510-36669/0-02/8-2600/21, зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи тривалістю 4 роки 5 місяців 2 дні та

здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду від 02 вересня 2021 року №33-ккс, виданою Верховним Судом, з 03 вересня 2021 року з урахуванням стажу в 35 років 00 місяців 07 днів в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та виплатити заборгованість по призначеному позивачу щомісячному довічному грошовому утриманню за період з 03 вересня 2021 року по день виконання рішення.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині встановлення ОСОБА_1 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28 вересня 2021 року №06 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 06 грудня 2021 року №36669/0-2600-21 про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди та зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, таких періодів: 2 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме адвокатом Луганської обласної колегії адвокатів з 23 січня 1989 року по 23 січня 1991 року та половину строку навчання за денною формою в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Одеського державного університету з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1982 року, а саме - 2 роки 5 місяців 2 дні, що загалом складає 4 роки 5 місяців 2 дні.

4. Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29 грудня 2021 року №35510-36669/0-02/8-2600/21 про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи тривалістю 4 роки 5 місяців 2 дні, що складається з 2 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме адвокатом Луганської обласної колегії адвокатів з 23 січня 1989 року по 23 січня 1991 року та 2 років 5 місяців 2 днів - половини строку навчання за денною формою її в вищому юридичному навчальному закладі на юридичному факультеті Одеського державного університету з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1982 року.

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 03 вересня 2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду від 02 вересня 2021 року №33-ккс, виданою Верховним Судом, з урахуванням стажу в 35 років 00 місяців 07 днів в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

7. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити заборгованість по призначеному ОСОБА_1 щомісячному довічному грошовому утриманню за період з 03 вересня 2021 року по день виконання рішення, що утворилася внаслідок незаконного зменшення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, через неправильне встановлення та обчислення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві сум щомісячного довічного грошового утримання судді.

8. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ідентифікаційний код 42098368).

Суддя В.А. Кузьменко