Справа № 640/25738/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року м. Київ № 640/25738/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві, яким здійснено перерахунок призначеної позивачці пенсії за вислугу років із розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, зазначеній у довідці Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151 та обмежено граничний розмір пенсії позивачки у розмірі десяти прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 квітня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивачці відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час набуття права на пенсійне забезпечення), з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати згідно довідки Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151 без обмеження її максимального розміру, та виплатити різницю суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказує на обов`язок здійснення відповідачем перерахунку пенсії із розрахунку 90% від заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної у довідці Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151, без обмеження максимальним розміром

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/25738/21 і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому ГУ ПФУ в м. Києві не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки перерахунок здійснено у відповідності до положень законодавства, чинних на дату перерахунку, виходячи із розрахунку 60% від заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної у довідці Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151 із застосуванням обмеження максимального розміру у десять прожиткових мінімумів встановлених для осіб, які втратили працездатність, а тому дії відповідача в межах спірних відносин є правомірними.

У відповіді на відзив позивачка зазначила, що доводи відповідача, викладені у відзиві, вже були предметом розгляду в межах адміністративної справи №640/9468/20; позивачка має право на отримання пенсії, виходячи з 90% суми місячної заробітної плати без обмеження її граничного розміру, що підтверджено судовим рішенням у справі №753/19465/16-а.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 2006 року; відповідно до матеріалів пенсійної справи позивачка отримувала пенсію за вислугу років у розмірі 90 % від окладу, що також встановлено постановою Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2016 року у справі №753/19465/16-а, яка набрала законної сили відповідно до відмітки на копії постанови.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у справі №640/946/20 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладене у листі від 23 березня 2020 року №2600-0303-8/38934 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ у редакції, чинній на час призначення пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (редакції, що діяла на час набуття права на пенсійне забезпечення), обчисленої відповідно до постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №657 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру, згідно довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/64 та виплатити різницю суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією. Рішення набрало законної сили відповідно до відмітки суду, що міститься на його копії.

Заявою від 31 березня 2021 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням здійснити перерахунок з 01 квітня 2021 року раніше призначеної пенсії в розмірі 90% від суми місячного заробітку згідно довідки Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151. Заява отримана відповідачем відповідно до розписки-повідомлення від 31 березня 2021 року.

Станом на дату винесення рішення у цій справі відомості щодо надання позивачці відповіді за наслідками розгляду заяви від 31 березня 2021 року відсутні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих станом на дату призначення позивачу пенсії визначалось статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною дванадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною сімнадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, на момент призначення позивачці пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах дванадцятій та сімнадцятій статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

В подальшому Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ внесено зміни, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

14 жовтня 2014 року прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (в первинній редакції) передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Отже, первісна редакція частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ та частина сімнадцята (з 01 жовтня 2011 року - вісімнадцята) статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІ знов внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, а саме частиною 15 визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Таким чином, з моменту призначення позивачу пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ до статті 50-1 цього Закону неодноразово вносились зміни.

Водночас, нова редакція статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІ.

Відповідно до частин другої та третьої статті 22, частини першої статті 64 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В ході судового розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачка перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з 2006 року отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ із розрахунку 90% складових заробітної плати.

Як вже зазначив суд, на момент призначення позивачці пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах 12 та 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, якими передбачалось, зокрема, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за таким призначенням або перерахунком.

Таким чином, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Крім того, зміна розміру пенсії з 90% до 60% сум чинної заробітної плати, що відбулася після призначення пенсії позивачці, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Наведене також слідує з буквального тлумачення приписів законів, якими вносились зміни до максимального відсоткового розміру пенсії, оскільки як норми статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, так і норми нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (з урахуванням змін) встановлювали розмір відсоткового значення пенсії для її призначення, а не для перерахунку.

Щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача, суд зазначає таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІ внесено зміни до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, згідно із якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак, вказана норма набрала чинності після призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

В контексті викладеного, суд зазначає, що застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам частини першої статті 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Тобто безпідставним є застосування до правовідносин норм Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.

Отже, зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Таким чином, враховуючи, що позивачці пенсія за вислугу років призначена в 2006 році, до розміру пенсії позивачки не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ.

Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження прийняття відповідачем за наслідками розгляду заяви позивачки від 31 березня 2021 року рішення, яким було б зменшено розміру пенсії з 90% до 60% сум чинної заробітної плати чи застосовано обмеження максимального розміру пенсії, а отже матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено, що за насладками розгляду вказаної заяви розмір пенсії позивачки буде зменшений відповідачем під час здійснення перерахунку пенсії в межах спірних відносин та виплачуватиметься у розмірі, відмінному від 90% сум грошового забезпечення та з обмеженням максимальним розміром.

Отже, спору щодо відсоткового розміру пенсії позивачки та обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивачки до суду не існувало, а тому такі вимоги є передчасними, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому, а тому, суд відмовляє в їх задоволенні.

Позовні вимог зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 квітня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивачці відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час набуття права на пенсійне забезпечення), з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати згідно довідки Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151 без обмеження її максимального розміру, та виплатити різницю суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією не підлягають задоволенню як похідні.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідач отримав 31 березня 2021 року заяву позивачки про здійснення перерахунку з 01 квітня 2021 року раніше призначеної пенсії в розмірі 90% від суми місячного заробітку згідно довідки Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження розгляду вказаної заяви від 31 березня 2021 року та вчинення дій, прийняття рішення за наслідками її розгляду.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» (надалі - Закон).

За приписами статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, згаданим вище Законом України «Про звернення громадян» передбачено обов`язок адресатів звернень об`єктивно і вчасно розглядати їх у строк, що не може перевищувати 45 днів, та повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що заява позивачки від 31 березня 2021 року не була розглянута у визначений Законом України «Про звернення громадян» строк та позивачку в порушення вимог частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян» не повідомлено про результати розгляду такої заяви.

Відтак, відповідачем безпідставно не надано відповідь на заяву позивачки від 31 березня 2021 року, отриману відповідачем 31 березня 2021 року відповідно до розписки-повідомлення.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не розгляді заяви позивачки від 31 березня 2021 року та зобов`язання розглянути вказану заяву з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають частковому відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 31 березня 2021 року про здійснення перерахунку з 01 квітня 2021 року раніше призначеної пенсії в розмірі 90% від суми місячного заробітку згідно довідки Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151.

3. Зобов`язати бездіяльність Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) розглянути заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 31 березня 2021 року про здійснення перерахунку з 01 квітня 2021 року раніше призначеної пенсії в розмірі 90% від суми місячного заробітку згідно довідки Київської міської прокуратури від 29 березня 2021 року №21/151 з урахуванням висновків суду.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська