Справа № 640/9507/22
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 червня 2022 року м. Київ № 640/9507/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1
до 1. Державного реєстратора Ружинської селищної ради Житомирської області Хмельницької Тетяни Іванівни, 2. Виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області
третя особа:Міністерство юстиції України
про визнання протиправними бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора Ружинської селищної ради Житомирської області Хмельницької Тетяни Іванівни, Виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області, третя особа: Міністерство юстиції України, з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність державного реєстратора Ружинської селищної ради Житомирської області Хмельницької Тетяни Іванівни, яка полягає у неприйнятті рішення за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданою ОСОБА_2 та зареєстрованою 13.04.2021 за номером 45066110;

- зобов`язати державного реєстратора Ружинської селищної ради Житомирської області Хмельницьку Тетяну Іванівну або будь-якого іншого державного реєстратора Ружинської селищної ради Житомирської області прийняти рішення за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданою ОСОБА_2 та зареєстрованою 13.04.2021 за номером 45066110;

- зобов`язати Виконавчий комітет Ружинської селищної ради Житомирської області протягом місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі подати до суду звіт про його виконання.

Згідно п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір, згідно п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 з 12.08.2019 є власником нежилих приміщень з АДРЕСА_1 (далі - «нежилі приміщення»), що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2019 №177175202.

12.01.2022 під час візиту до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу позивачу стало відомо, що відносно належних йому на праві власності нежилих приміщень державним реєстратором Ружинської селищної ради Житомирської області Хмельницькою Тетяною Іванівною 13.04.2021 у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 45066110 була зареєстрована заява, подана ОСОБА_2 на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2016 у справі №52/17494/16-к (далі за текстом - «заява»).

Відповідно до Відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав від 06.08.2021 №269342313, вищевказана заява від 13.04.2021 перебуває у стані «зареєстровано». Станом на 09.02.2022 заява перебувала в аналогічному стані.

Позивач зазначає, що його, як власника нежилих приміщень, не було повідомлено про реєстрацію відповідної заяви.

Представником позивача 18.02.2022 надіслано скаргу до Міністерства юстиції України на дії державного реєстратора Ружинської селищної ради Хмельницької Тетяни Іванівни. Станом на час подання цієї позовної заяви відповіді на скаргу позивачем не отримано.

Також ОСОБА_1 зазначено, що Шевченківським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001494 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ініційоване заявою позивача з приводу незаконних дій ОСОБА_4 , колишнього власника нежилих приміщень, які ОСОБА_1 набув у власність, звернувши стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки позивачу було невідомо ким є ОСОБА_2 , яким чином він пов`язаний з позивачем та/або належними йому нежилими приміщеннями і на виконання рішення суду якого змісту була подана відповідна заява, зареєстрована державним реєстратором Хмельницькою Т.І., ОСОБА_1 звернувся до слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП з клопотаннями про проведення слідчих дій, а слідчим було проведено відповідні дії, в результаті яких стало відомо таке.

Голосіївським районним судом м. Києва було повідомлено, що у провадженні суду перебуває кримінальне провадження №752/17494/16-к (провадження №1-кс/752/5285/16) за клопотанням про арешт майна. За результатами розгляду зазначеного клопотання 04.11.2016 постановлено ухвалу про арешт майна.

Однак, предметом судового розгляду не були нежилі приміщення, зазначені у цьому позові.

Крім того, позивач наголошує на тому, що з відповіді Голосіївського районного суду м. Києва видно, що в провадженні суду не перебуває справа №52/17494/16-к, а перебуває справа №752/17494/16-к, що підтверджується шляхом здійснення пошуку за реквізитами справи в ЄДРСР, в ході якого жодних результатів при здійсненні пошуку за номером справи №52/17494/16-к немає, більше того, дані з ЄДРСР свідчать, що номери всіх справ, які перебувають у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва починаються з цифр « 752», а не « 52», як зазначено в картці прийому заяви ОСОБА_2 .

Виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з наявністю в Базі даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав запису про реєстрацію заяви ОСОБА_2 від 13.04.2021, яка є невирішеною станом на сьогоднішній день.

На думку позивача це обмежує права ОСОБА_1 , як власника нежилих приміщень, оскільки нотаріуси відмовляють йому у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, і щодо відчуження нежилих приміщень, у зв`язку з наявністю в реєстрі запису про вищевказану невирішену заяву, яку ще й подано на виконання судового рішення, яке жодним чином не стосується ані ОСОБА_1 , ані належних йому на праві власності нежилих приміщень.

Тобто предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення Державного реєстратора Ружинської селищної ради Житомирської області Хмельницької Тетяни Іванівни як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки законність наявності підстав для звернення із заявою ОСОБА_2 від 13.04.2021 щодо нежилих приміщень, які належать на праві власності позивачу, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття позивачем права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, з огляду на те, що зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №910/3711/18, від 29.05.2019 у справі №826/9341/17,.

Механізм визнання права власності на той чи інший об`єкт за певним суб`єктом визначений Цивільним кодексом України.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.04.2018 року у справі №815/6956/15 (провадження №11-192апп18) вказує на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

У відповідності до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (ч.2 ст.19 ЦПК України).

Тобто, приписи ст.19 ЦПК України встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містять постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справі №815/6956/15.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене та враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак, є підстави для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Керуючись ст.5-11, 19, п.1 ч.1 ст.170, ст.241-243, ст.248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Державного реєстратора Ружинської селищної ради Житомирської області Хмельницької Тетяни Іванівни, Виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області, третя особа:Міністерство юстиції України про визнання протиправними бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н.А. Добрівська