Справа № 640/9741/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року м. Київ № 640/9741/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053,

м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач) у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладене у листі від 17 березня 2020 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01 листопада 2017 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури міста Києва №18/99 від 27 лютого 2020 року без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат.

Додатково позивач просив, враховуючи у позові дії (бездіяльність) Кабінету Міністрів України, прокуратури міста Києва, органів Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, а також наявність правових підстав для отримання позивачем пенсії з 01 листопада 2017 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити різницю суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22 серпня 2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», а також відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії є протиправною та такою, що суперечить Конституції України, рішенням Конституційного Суду, законам України та судовій практиці. Позивач просив врахувати, що внесені зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ щодо зменшення розміру пенсії у відсотках та встановлення у статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру» №1697 розміру пенсії у 60 % стосуються порядку призначення пенсій прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення і аж ніяк не стосуються перерахунку раніше вже призначених пенсій. При цьому, процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

На переконання позивача, при перерахунку йому пенсії також має застосовуватися норма щодо визначення розміру пенсії у відсотках, яка діяла на момент її призначення, без обмеження її граничного розміру.

Також позивач стверджував, що право на перерахунок, яке він отримав 06 вересня 2017 року, не було реалізоване з вини органів державної влади, відтак обмеження у виплаті пенсії лише за 12 місяців можливе лише за наявності вини пенсіонера, яка місця в межах спірних правовідносин не має.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача відзиву на адміністративний позов не надав, відтак суд на виконання вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема, пенсійної справи, ОСОБА_1 з 01 листопада 2001 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві як отримувач пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати.

13 грудня 2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини 12 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (зі змінами), яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевказаного прийнятого рішення 19 грудня 2019 року позивач звернувся до прокурора міста Києва із заявою про надання довідки відповідно до вимог частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року на рівні умов та складових заробітної плати прокурора прокуратури міста Києва станом на 01 січня 2019 року.

27 лютого 2020 року прокуратурою міста Києва видано довідку №18/99, яка пред`явлена позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві згідно листа від 03 березня 2020 року.

За результатами розгляду даного звернення Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 17 березня 2020 року №2600-0310-8/36755 повідомило ОСОБА_1 , що згідно пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці прокурорів» від 11 грудня 2019 року №1155 встановлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру», внаслідок чого відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Незгода позивача із відмовою у здійсненні перерахунку зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років (2001 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ (до 15 липня 2015 року).

Відповідно до частини 1 цієї статті Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з частиною 12 вказаної статті Закону №1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до частини 17 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом №3668-VI до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ були внесені зміни, унаслідок яких наведена вище частина сімнадцята статті 50-1 Закону 1789-ХІІ з 1 жовтня 2011 року стала вісімнадцятою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року), при цьому у первинній редакції частина 20 статті 86 Закону №1697-VІІ мала такий текст: «призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Отже, первинна редакція частини 20 статті 86 Закону №1697-VІІ та частина сімнадцята (з 1 жовтня 2011 року - вісімнадцята) статті 50-1 Закону №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону № 1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі й стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року. Водночас з 15 липня 2015 року втратив чинність Закон №1789-XII (крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (діяла до 15 липня 2015 року) та частину двадцяту статті 86 Закону № 1697-VІІ (набрала чинності 15 липня 2015 року) викладено у новій редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 у справі №3-209/2018(2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

З аналізу вищезазначеного вбачається, що на момент розгляду цієї справи законодавством України передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, відповідно до якої таке право може бути реалізовано за умови прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури та надання позивачем довідки про заробітну плату при зверненні до органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою.

Як зазначалось вище, відповідач відмовив у перерахунку пенсії позивача з посиланням на пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155, за змістом якого зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру».

Суд до таких тверджень відповідача ставиться критично, оскільки на момент прийняття Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7(ІІ)/2019 вже існувала суттєва різниця в оплаті праці чинних працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів.

Така суттєва різниця у грошовому забезпеченні була зумовлена постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657, якою було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури, внаслідок яких істотно збільшилося грошове забезпечення працівників прокуратури.

До того ж, постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657 є чинною, а тому немає підстав для її незастосування. Таке рішення Кабінету Міністрів України є рішенням про «підвищення заробітної плати працівників прокуратури».

Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 560/2120/20 (провадження № 11-337заі20).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року в справі №560/2120/20 (провадження № 11-337заі20) акцентувала увагу і на тому, що нерівність у грошовому забезпеченні має усуватись ПФУ шляхом беззастережного (відносно дати ухвалення рішення про збільшення заробітку діючих працівників прокуратури) задоволення заяв пенсіонерів про перерахунок пенсії, поданих після 13 грудня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію на підставі довідки прокуратури міста Києва №18/99 від 27 лютого 2020 року.

Стосовно позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії у відсотковому відношенні та без обмеження максимальним (граничним) розміром, суд зазначає наступне.

За положеннями статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивача за вислугу років) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії позивача, тобто спору щодо обмеження відсоткового розрахунку пенсії та розміру пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Отже, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Верховний Суд в ухвалі від 12 липня 2019 року у справі № 620/4300/18 (адміністративне провадження № К/9901/18673/19) зазначив, що суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Стосовно дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії позивача, суд зазначає наступне.

Положеннями частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Слід зазначити, що первинна редакція ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ до 13 грудня 2019 року (дати ухвалення Конституційним Судом України рішення № 7-р(II)/2019) не набирала чинності та не застосовувалася, оскільки Законом України №76-VIII цю первинну редакцію з 01 січня 2015 року було змінено на речення «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», - тобто ці зміни були внесені в текст статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ ще до дати набрання нею чинності (15 липня 2015 року).

Тому, частина 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (в первинній редакції, якою визначено умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років працівникам прокуратури) на підставі рішення Конституційного Суду України №7-р(II)/2019 набрала чинності 13 грудня 2019 року та підлягає застосуванню, починаючи з цієї дати. Отже, після тривалої перерви (01.01.2015-12.12.2019) в Україні з`явилася/набрала чинності норма Закону, що визначає умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у зразковій справі про перерахунок пенсій прокурорів відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 від 14 вересня 2020 року, справа № 560/2120/20 (провадження №Пз/9901/9/20).

Таким чином, з 13 грудня 2019 року Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Натомість, підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Відповідно, після прийняття рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)2019 у позивача виникло право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

При цьому, слід звернути увагу, що Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року була прийнята постанова №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», якою були встановлені нові розміри посадових окладів працівників прокуратури, постанова є чинною, а тому відсутні підстави для її не застосування, оскільки ця постанова уряду є відповідним рішенням про підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до частини 20 статті 86 Закону №1697-VII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019.

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Як встановлено судом, позивач звернувся до пенсійного органу з заявою від 03 березня 2020 року про перерахунок пенсії, до якої було долучено оновлену довідку про заробітну плату, видану прокуратурою міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/99, тобто після прийняття рішення Конституційним Судом України.

В матеріалах справи міститься копія довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/99 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, та відповідач не заперечує проти її достовірності.

У вказаній довідці зазначений розмір заробітної плати позивача, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування за нормами, чинними на 06 вересня 2017 року.

Таким чином, право позивача на перерахунок пенсії виникло з 13 грудня 2019 року, довідка, видана прокуратурою міста Києва від 27 лютого 2020 року містить інформацію щодо заробітної плати станом на 06 вересня 2017 року, тому у відповідача були відсутні підстави щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача.

Також суд враховує, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 03 березня 2020 року, тобто має право на перерахунок пенсії з 13 грудня 2019 року, період, що є меншим ніж 12 місяців.

Вирішуючи питання щодо дати, з якої пенсійний орган зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача, суд в зразковій справі №560/2120/20 зазначив, що ч. 20 ст. 86 Закону України № 1697-VII, як вже зазначено вище, набрала чинності з 13 грудня 2019 року, отже, ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з цієї дати.

Верховний Суд також роз`яснив, що питання щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і стосовно обмеження пенсії максимальним розміром є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо / ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог як передчасних суд відмовив.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність відмови у проведенні перерахунку пенсії, що є підставою для зобов`язання відповідача здійснити з 13 грудня 2019 року (а не з 01 листопада 2017 року як просив позивач у позові) перерахунок та виплату пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/99, з урахуванням раніше проведених виплат.

Щодо виплати пенсії без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018, суд зазначає про таке.

Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, та членам їх сімей згідно ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як передбачено положеннями статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

З огляду на вказане суд зазначає, що нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України.

Судом встановлено, що 22.08.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (надалі - Порядок № 649) та встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Як передбачено п. 1 Порядку № 649, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до п.3,4 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Пунктом 10 Порядку № 649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Суд зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №640/5248/19 від 12 листопада 2019 року, в якій оскаржено постанову КМ України № 649, позов задоволено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року було змінено, а саме визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а отже Постанова КМ України № 649 є нечинною з 22 липня 2020 року, не може враховуватися відповідачем, як суб`єктом владних повноважень при здійсненні виплат заборгованості з пенсійного забезпечення та не потребує додаткової вказівки суду на незастосування її після визнання нечинною в судовому порядку.

Отже, вимога позову щодо зобов`язання відповідача виплатити різницю пенсії без використання при такій виплаті постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018, не підлягає задоволенню, адже така постанова з 22 липня 2020 року є нечинною, зокрема в частині пункту 1, яким затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Стосовно вимоги позивача щодо встановлення судового контролю в даній справі, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень суд може під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

З урахуванням того, що позивачем в позові не доведено наявність обставин, що можуть слугувати підставами для застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням рішення, зважаючи, що відсутня реальна загроза невиконання відповідачем рішення у даній справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Керуючись ст.ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладене у листі від 17 березня 2020 року №2600-0310-8/36755, про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугою років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки прокуратури міста Києва №18/99 від 27 лютого 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук