Справа № 826/1212/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м. Київ № 826/1212/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання - Яковчук М.В., за участі представника позивача - Коваленко О.О., розглянувши у судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом

Консорціума "Науково - виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд"
доГоловне управління Державної податкової служби у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

Консорціум "Науково - виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.10.2015 № , № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року, адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі № від 09.10.2015 та № від 09.10.2015;

- присуджено з Державного бюджету України на користь Консорціуму понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 45404,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Шевченківському районі.

Постановою Верховного суду від 18.06.2021 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 року, справу розподілено для розгляду судді Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2021 року справу №826/1212/16 прийнято суддею Вєкуа Н.Г. до свого провадження та призначено до розгляду в загальному провадженні.

В судовому засіданні 18.08.2021року протокольною ухвалою суду замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на належного Головне управління Державної податкової служби у м.Києві ().

Від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 18 червня 2021 року у справі №826/1212/16, в яких останній просив позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.10.2015 № , № задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що реальність господарських операцій між Позивачем та контрагентами підтверджена первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, а товар використано у господарській діяльності консорціуму або зберігається на складі. Крім того, представник позивача наголошував на тому, що консорціум не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. При цьому, Консорціум відповідно до норм чинного законодавства не має обов`язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням контрагентами та його постачальниками вимог чинного законодавства, у тому числі податкової дисципліни.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2022 року закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 21 червня 2022 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судове засідання не з`явились, повноважних представників у судове засідання не направили, про розгляд заяви повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 21.06.2022 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Шевченківському районі проведена планова виїзна перевірка Консорціуму "НВО "Укргідроенергобуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт перевірки від 25.09.2015 року №452/2659-2208/33834660.

Даною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1474953,00 грн., у тому числі по періодам: 2012 рік - 89860,00 грн., 2013 рік - 1385093,00 грн.;

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на додану вартість на загальну суму 542939,00 грн., у тому числі по періодам: жовтень 2012 року - 85581,00 грн., грудень 2012 року - 66667,00 грн., січень 2013 року - 166667,00 грн., квітень 2013 року - 32358,00 грн., травень 2013 року - 108333,00 грн., червень 2013 року - 83333,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.10.2015 р.:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 2212430,00 грн., з яких за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 737477,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 814409,00 грн., з яких за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 271470,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначені рішення протиправними звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Постановою Верховного суду від 18 червня 2021 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, скасовуючи вказані рішення, Верховний Суд вказав на те, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи залишили поза увагою та не встановили, чи наявні у контрагентів достатні та необхідні основні засоби та трудові ресурси для виконання умов зазначених договорів. Суди не дослідили можливість здійснення господарських операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, тощо. Не з`ясували, яким чином та якими силами здійснювалося транспортування придбаного платником товару. Не надали належної правової оцінки доводам скаржника про наявність кримінального провадження за №0000217 від 22.10.2013 щодо створення і придбання невстановленим особами суб`єктів господарської діяльності, зокрема, ТОВ "Білдекс" (контрагент ТОВ "Фінансово - промислова компанія "К.Д.М.") для незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та витрат реально діючими суб`єктами господарювання, не дослідили протоколи допиту директорів ТОВ "Грандтор Стиль" - ОСОБА_1 , ТОВ "Граннос" - ОСОБА_2 , ТОВ "Оутлендер" - ОСОБА_3 , ТОВ "Полюс Порт 2011" - ОСОБА_4 (контрагенти ТОВ "Аквадом Плюс"), на які посилається контролюючий орган, а також не з`ясували чи залучалися зазначені суб`єкти господарювання у ланцюг постачання товарно-матеріальних цінностей, що у подальшому були реалізовані позивачу.

З огляду на вищезазначене суд зауважує, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, встановлено статтею 198 Податкового кодексу України.

Статтею 198 Податкового кодексу України, визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з, в тому числі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, при цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, а саме дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно п. 201.6 ст. 201 цього Кодексу податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом всебічно, повно та об`єктивно дослідженні всі фактичні обставини справи і встановлено таке.

Відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у зв`язку з тим, що на його думку, позивачем було занижено об`єкт оподаткування податком на додану вартість та податок на прибуток по господарським взаємовідносинам з ТОВ "Фінансово-промислова компанія "К.Д.М." та ТОВ "Аквадом Плюс"

При вирішенні справи судом враховано, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до вимог ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Тобто, у даному конкретному випадку підлягають встановленню реальність господарських операцій між позивачем та спірними контрагентами, та підлягає перевірці наявність таких обов`язкових реквізитів первинних документів: назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, в перевіряємий період позивач мав господарські відносини:

- з ТОВ "Фінансово-промислова компанія "К.Д.М." на підставі договору поставки № ДГ-29/848 від 18.06.2013 р., за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, поставити та передати у власність покупця вентиляційне обладнання та інші товарно-матеріальні цінності, необхідні для потреб, що визначені у пункті 1.2 цього договору (обладнання), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлене обладнання. Згідно пункту 1.2 вказаного договору, обладнання постачається покупцю для потреб завершення будівництва гідроагрегатів №2 та №3 Дністровської ГАЕС. Замовником завершення будівництва гідроагрегатів №2 та №3 Дністровської ГАЕС є ПАТ "Укргідроенерго". Згідно пункту 4.3 договору, поставка обладнання здійснюється на умовах поставки DDP: м.Новодністровськ, Чернівецька область, Україна, відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс-2000";

- з ТОВ "Фінансово-промислова компанія "К.Д.М." на підставі договору №ДГ-29/897 від 29.08.2013 р., який є аналогічним за своїм змістом до договору №ДГ-29/848 від 18.06.2013 р.;

- з ТОВ "Аквадом Плюс" на підставі договору поставки №24-09/2012 від 24.09.2012 р., за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити та передати у власність покупця матеріали (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар. Згідно з пунктом 1.2 зазначеного договору, найменування, кількість та ціна товару вказані в додатках (специфікаціях), які додаються до цього договору і є його невід`ємною частиною. Згідно пункту 1.3 договору товар постачається покупцю для виконання будівельно-монтажних робіт на будівництві об`єктів Дністровської ГАЕС.

Згідно з акту перевірки від 25.09.2015 року №452/2659-2208/33834660 вбачається, що висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на відсутність реальності господарських операцій.

На підтвердження реальності виконання вказаних договорів позивачем надано первинні документи, зокрема: копії зазначених договорів зі складеними до них додатковими угодами та додатками, договорів субпідряду, податкових та видаткових накладних, накладних на переміщення, карток складського обліку матеріалів, актів приймання виконання будівельних робіт, локальних кошторисів а на підтвердження здійснення оплати за товар - платіжних доручень.

Також, позивачем додатково надано копії актів змонтованого обладнання, узагальнену інформацію подальшого руху та фактичного використання у господарській діяльності будівельних матеріалів та гідротехнічного обладнання, актів списання ТМЦ та копії робочої документації з будівництва багатоквартирного житлового будинку в мікрорайоні «Сонячний», робочої документації з будівництва технологічного корпусу та копії сертифікатів про відповідність закінченого будівництвом об`єкта пускового комплексу та інші.

Оплата за надані послуги була здійснена згідно з платіжними дорученнями.

Також, судом встановлено, що позивачем надано докази використання отриманих товарів у власній господарській діяльності, а саме будівельні матеріали/обладнання, що закуповувалися у Постачальників на підставі Договорів поставки, повинні були бути використані під час виконання робіт з будівництва Дністровської ГАЕС (копії документів проектно-кошторисної документації, Програм поставки обладнання № 36, 93, 92, 40 наявні в матеріалах справи). Більш того, умовами договорів Постаки передбачено, що «запланована кількість Товару, який постачальник має поставити, може бути змінена в залежності від програми будівельно-монтажних робіт і фінансування будівництва Дністровської ГАЕС».

Судом встановлено, що частина Товару, а саме відповідного технологічного обладнання, отриманого відповідно до видаткових накладних від Контрагентів поставлена Філії «Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС» ПАТ «Укргідроенерго» відповідно до видаткових накладних та Актів прийому-передачі обладнання.

У подальшому відповідно до Актів приймання-передачі устаткування до монтажу відповідне Майно прийнято Консорціумом для проведення подальших монтажних робіт.

З метою подальшого монтажу Майно передано в субмонтаж відповідно до Актів на передачу обладнання в монтаж (документи знаходяться в матеріалах справи) субпідрядним організаціям, з яким Консорціумом укладені відповідні договори субпідряду.

Субпідрядними організаціями устаткування змонтовано, про що складено відповідні Акти змонтованого обладнання.

Виконані роботи, у тому числі з монтажу Майна, в установленому порядку прийняті Філією «Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС» ПАТ «Укргідроенерго», про що складено відповідні Акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та в повному обсязі останнім оплачено Консорціуму.

Також, частина Майна, отриманого від Контрагентів відповідно до видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, в подальшому поставлене субпідрядним організаціям, з яким Консорціумом укладені відповідні договори субпідряду, задля використання останніми під час виконання будівельних робіт з будівництва першої черги Дністровської ГАЕС.

Виконані субпідрядниками роботи, у тому числі із використанням майна, в установленому порядку прийняті Філією «Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС» ПАТ «Укргідроенерго», про що складено відповідні Акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в (копії додаються) та в повному обсязі останнім оплачено Консорціуму.

Вищевказане Майно використовувалося такими субпідрядними організаціями: - ТОВ «Атіс-Україна» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних робіт в ході завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № 3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 12.09.2013 № 38-01/2011-К;

- ТОВ «Маріні» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт із завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № З Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 04.09.2012 № 29-01/2011-К;

- ТОВ «Стройкомплекс» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт із завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № 3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 16.08.2013 № 36-01/2011- К;

- ТОВ «Гронло-Львів» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт із завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № 3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 05.03.2013 № 31-01/2011- К;

- ТОВ «Будмонтажсервіс І» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт із завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № 3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 28.03.2011 № 3-01/2011-К;

- ТОВ «Галілея» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних робіт в ході завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № 3 Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 01.02.2013 №32-01/2011-К;

- ТОВ «Альянс» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт із завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № З Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 01.02.2012 № 23-01/2011-К;

- ТОВ «Струг» у ході виконання робіт по Договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт із завершення будівництва гідроагрегатів № 2 та № З Дністровської гідроакумулюючої електростанції від 01.08.2012 № 27-01/2011-К.

Також, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом частина Майна, отриманого відповідно до видаткових накладних від Контрагентів, до теперішнього часу знаходиться на складі Консорціуму (підтверджуючі документи додаються). При цьому, представник позивача наголошував на тому, що це майно знаходилося на складі і на час планової виїзної перевірки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до проектно-кошторисної документації, придбана частина товару була використана під час будівництва багатоквартирного житлового будинку в мікрорайоні «Сонячний», м. Новодністровська, Чернівецької області для експлуатаційного персоналу Дністровської ГАЕС , що підтверджується відповідними Актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в.

У своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначив, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Водночас, суд наголошує, що відповідачем не заперечується, що ТОВ "Фінансово-промислова компанія "К.Д.М." та ТОВ "Аквадом Плюс" на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, мали свідоцтво про реєстрацію як платників податку на додану вартість. Доказів в підтвердження визнання недійсними або анулювання свідоцтв про державну реєстрацію до суду не надано.

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем вказаних договору дійсно мало місце та вони були вчинені з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названих договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання договору у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно зазначених контрагентів.

При цьому, суд наголошує, що наявність сукупності первинних документів щодо подальшої реалізації товарів кінцевим споживачам і є в сукупності доказом руху активів та використання товару у власній господарській діяльності, а саме з метою подальшої реалізації.

Отже, позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для провадження господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Судом встановлено, що всі господарські операції позивача проведені в бухгалтерському та податковому обліку, з якого вбачається реальне отримання товару та його використання в господарській діяльності.

Обставина неможливості проведення зустрічної звірки в ТОВ «ФПК «К.Д.М.» (контролюючий орган посилається на Акт від 16.05.2014 № 363/26-57-22-04- 10/36547147) та посилання на Акт від 10.02.2014 № 128/26-55-22-08/35429680 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Аквадом плюс» з питань повноти та достовірності сплати до бюджету податків при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Граннос», ТОВ «Грандос Стиль», ТОВ «Полюс Порт 2011», ТОВ «Аутлендер» за період з 02.01.2012 по 30.11.2013 (взаємовідносини із Консорціумом не досліджувалися) не можуть вказувати на порушення платником податків податкової дисципліни, оскільки останній позбавлений можливості здійснювати контроль за здійсненням Контрагентами їх господарської діяльності.

Крім того, в силу закріпленого статтею 61 Конституції України принципу індивідуальної юридичної відповідальності, не можливість дослідження контролюючим органом первинних документів Контрагентів жодним чином не впливає на право платника податків відображати в податковому обліку наслідки реально здійснених господарських операцій, які призвели до реальних змін майнового стану.

Обов`язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на Відповідача, а не на Позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для позбавлення Відповідача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу постачання.

Крім того, слід наголосити, що саме податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції, як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 у справі 2а-10463/10/0870.

Як було встановлено судом, скасовуючи рішення попередніх інстанцій , Верховний Суд вказав на те, що суди не надали належної правової оцінки доводам скаржника про наявність кримінального провадження за №0000217 від 22.10.2013 щодо створення і придбання невстановленим особами суб`єктів господарської діяльності, зокрема, ТОВ "Білдекс" (контрагент ТОВ "Фінансово - промислова компанія "К.Д.М.") для незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та витрат реально діючими суб`єктами господарювання, не дослідили протоколи допиту директорів ТОВ "Грандтор Стиль" - ОСОБА_1 , ТОВ "Граннос" - ОСОБА_2 , ТОВ "Оутлендер" - ОСОБА_3 , ТОВ "Полюс Порт 2011" - ОСОБА_4 (контрагенти ТОВ "Аквадом Плюс"), на які посилається контролюючий орган, а також не з`ясували чи залучалися зазначені суб`єкти господарювання у ланцюг постачання товарно-матеріальних цінностей, що у подальшому були реалізовані позивачу.

Проте, суд зауважує, що кримінальне провадження за № 0000217 від 22.10.2013 щодо створення і придбання невстановленим особами суб`єктів господарської діяльності, зокрема, ТОВ «Білдекс» (контрагент ТОВ «Фінансово-промислова компанія «К.Д.М.») для незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та витрат реально діючими суб`єктами господарювання не має жодного відношення до Позивача .

Також, до платника податків та дотримання ним податкового законодавства жодного відношення не мають допитані директори ТОВ «Грандтор Стиль» - ОСОБА_5 , ТОВ «Граннос» - ОСОБА_2 , ТОВ «Оутлендер» - ОСОБА_3 , ТОВ «Полюс Порт 2011» - ОСОБА_4 (контрагенти ТОВ «Аквадом Плюс»), на які посилається контролюючий орган,

Протоколи допитів вищевказаних осіб не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання Контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з Позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Правову позицію з аналогічного питання Верховний Суд висловив у постанові від 26.06.2018 у справі № 808/2360/17 та у постанові від 05.06.2018 у справі № 809/1139/17.

Разом з тим суд наголошує, що у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. (06.05.2011 р.) №742/11/13-11 зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Аналогічні висновки відображені і у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18.01.2018 р. № К/9901/2964/18, № 2а-44807/09/1670.

Крім того, при вирішенні справи судом враховано, що усі надані позивачем первинні документи містять всі необхідні складові, які надають можливість ідентифікувати обсяги поставок товару, необхідну номенклатуру, часові межі їх здійснення та співставити зазначені в них відомості з відомостями, наведеними в інших первинних документах, зокрема податкових накладних, видатковими накладними, що відповідають договорам.

До того ж вказані договори були укладені з метою здійснення позивачем господарської діяльності, визначеної останнього, а доказами зміни в активах позивача за результатами виконання сторонами вказаних договорів є платіжні доручення, звіти про рух грошових коштів та укладені в подальшому договори.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Викладений висновок підтверджено у рішенні у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява №6689/03), у п. 23 якого зазначено, що «у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б».

З аналізу викладеного вбачається, що Європейський суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знайшов своє продовження у праві Європейського Союзу, зокрема у Шостій Директиві від 17.05.1977 р. №77/388/EU щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов`язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови». Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, з урахуванням досліджених судом первинних документів, а також наявних в матеріалах справи документів, суд приходить до висновку, що всі документи в сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності товариства, а також враховуючи висновки державного податкового органу викладені в акті перевірки щодо заниження позивачем податку на додану вартість та прибутку та податку на прибуток, які фактично обргунтовано лише відсутністю у постачальників контрагентів необхідних умов для ведення господарської діяльності, а також принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презюмується податковим законодавством, зокрема, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), що підтверджує факт реального настання правових наслідків за господарськими операціями з придбання товару у спірних контрагентів.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкового правопорушення, а отже, з огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу норми ч.2 ст.19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

правомірності Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положенням ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Консорціум "Науково - виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд" - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 09.10.2015 та № від 09.10.2015.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Консорціуму "Науково-виробниче об`єднання "Укргідроенергобуд" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 45 404, 00 грн. (сорок п`ять тисяч чотириста чотири грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м.Києві ().

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України

Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2022 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа