Справа № 826/17713/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Київ № 826/17713/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Амельохіна В.В., Качура І.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України,

третя особа без

самостійних вимог - Київський національний університет імені Т. Шевченка,

на предмет спору

про визнання протиправною та нечинною постанови від 26.08.2015 №658,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить: визнати протиправною та нечинною повністю постанову Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 року №658 «Про затвердження Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою порушено право на освіту, допущено дискримінацію за ознакою економічного стану. Зокрема, позивач зазначає, що зарахована на 1 курс Київського національного університету імені Т. Шевченка на факультет історії за спеціальністю 014 «середня освіта для здобуття ступеня бакалавра», навчається за денною формою за рахунок коштів державного бюджету. 28.08.2018 позивач отримала розрахунковий документ №02/677-26 для відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, оформлений відповідно до постанови КМУ №658, на суму 40 837,40 грн.

З огляду на значну суму визначеного відшкодування, а також денної форми навчання, позивач не має доходів, тому може здійснити добровільне відшкодування платежів ні у повному, ні у реструктуризованому обсязі. Окрім того, позивач вважає, що оскаржувана постанова суперечить Конституції України та чинному законодавству у сфері освіти в частині реалізації безоплатної можливості для отримання вищої освіти, є дискримінаційною, оскільки утворює умови для недоступності здобуття вищої освіти на конкурсних засадах та на безоплатній основі з урахуванням своїх здібностей та інтересів у вільному виборі типу вищого навчального закладу, напряму підготовки і спеціальності, профілю навчання.

Також позивач вважає, що обов`язковість внесення передбачених оскаржуваною постановою «добровільних» додаткових платежів за доступ до освіти, неможливість сплати яких зумовлює негайне відрахування здобувача освіти, є прямою дискримінацією за матеріальним становищем, оскільки фактично створює нездоланні перешкоди у здобутті освіти соціально вразливими верствами населення та громадянами з невисоким рівнем статків.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Каракашьяна С.К. від 01 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/17713/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Від відповідача 10.12.2018 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що оскаржуваною постановою затверджено Порядок відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, яким визначено процедуру відшкодування коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців з числа громадян України, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах, не завершили навчання за певним ступенем освіти і бажають повторно здобувати вищу освіту в державних або комунальних вищих навчальних закладах за тим самим ступенем освіти за державним замовленням.

Дія цього Порядку поширюється на осіб, які зазначені в пункті 1 Порядку та, починаючи з 01.09.2015, будуть повторно здобувати вищу освіту за державним замовленням у державних або комунальних вищих навчальних закладах.

Відповідач стверджує, що гарантуючи відповідно до Конституції України можливість безоплатного здобуття вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі, законодавством передбачає можливість певних обмежень та вимоги для реалізації такої можливості, тому позивач, вступаючи у 2017 році до Київського національного університету для навчання за рахунок коштів державного бюджету на факультет культурології за спеціальністю 027 «музеєзнавство, пам`яткознавство» для здобуття ступеня бакалавра, повинна була усвідомлювати, що можливість скористатися конституційним правом на безоплатне отримання вищої освіти є разовим, базується на відповідальності особи за її наміри отримати вищу освіту за певною спеціалізацією та відповідає принципу правової визначеності, оскільки положення, з якими не згодна позивач, були введені в законодавство у 2015 році, тобто до вступу позивача до Київського національного університету культури і мистецтв.

Окрім іншого Порядок передбачає не відрахування здобувача вищої освіти з навчального закладу за неподання документу про відшкодування коштів з навчального закладу взагалі, а відрахування здобувача вищої освіти саме з державного або регіонального замовлення. Тобто, здобувач вищої освіти не позбавляється можливості отримання освіти у певному вищому навчальному закладі, а позбавляється можливості отримання такої освіти саме за рахунок державного чи місцевого бюджетів, що повністю узгоджується з положеннями частини першої статті 4 Закону України «Про вищу освіту».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зазначеній постанові колегія суддів Касаційного адміністративного суду зазначила, що суди обох інстанцій надали оцінку законності підстави відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, яка закріплена у статті 4 Закону України «Про вищу освіту», не перевіривши при цьому, чи відповідає правовий механізм обчислення і повернення цих коштів, який установлений постановою №658 принципам юридичної визначеності, рівності (недискримінації) і пропорційності, про які йдеться у пунктах 7 і 8 частини другої статті 2 КАС України та які становили суть аргументів позивачки.

Також суд вищої інстанції вказав, що суди повинні були перевірити, чи унеможливлює запроваджений постановою №658 механізм обчислення і повернення коштів виникнення ситуації непрямої дискримінації у розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», що може полягати в однаковому ставленні до людей, ситуації яких відрізняються.

Суди мали з`ясувати, чи належить ОСОБА_1 до «захищеної групи» за ознакою майнового стану, чи дійсно норми оскаржуваної постанови ставлять її у менш сприятливе становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб в аналогічній ситуації та чи має таке ставлення об`єктивне і обґрунтоване виправдання.

Судам необхідно було встановити, чи проводилася антидискримінаційна експертиза проекту постанови №658 в порядку, передбаченому постановою КМУ №61 від 30.01.2013, та дати оцінку результатам такої експертизи в разі її проведення.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Патратія О.В. від 22.12.2020 справу прийнято ним у своє провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено справу у підготовче засідання, викликано учасників справи.

Від відповідача 15.02.2021 надійшли додаткові письмові пояснення щодо позову.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Патратія О.В. за розпорядженням керівника апарату суду від 18.03.2021 №166 здійснено повторний автоматичний розподіл справи №826/17713/18, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: суддя-доповідач Келеберда В.І..

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2021 справу прийнято мною у своє провадження, визначено продовжувати розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Від представника позивача - адвоката Пустовіт А.І. 19.05.2021 надійшли додаткові пояснення щодо предмету позову.

Після надання пояснень представниками сторін 06.07.2021, з урахуванням їхньої думки, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Також 09.07.2021 на адресу Міністерства освіти і науки України судом спрямовано запит щодо надання до матеріалів справи завірених копій всіх матеріалів антидискримінаційної експертизи проекту постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 №658 «Про затвердження Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців», а у разі відсутності витребуваних матеріалів зазначити про причини.

У відповідь на адресу суду 22.07.2021 від Міністерства освіти і науки України надійшов лист, у якому зазначено, що відповідно до пункту 20 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій із зазначенням строків зберігання, проекти правил, положень, інструкцій, методичних вказівок та рекомендацій, документи (довідки, висновки, доповідні записки тощо) з їх розроблення зберігаються три роки після їх затвердження. Тому, запитувані судом документи в Міністерстві не зберігаються.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

У 2017 році позивач зарахована для навчання у Київському національному університеті культури і мистецтв за рахунок коштів державного бюджету на факультет культурології за спеціальністю 027 «музеєзнавство, пам`яткознавство» для здобуття ступеня бакалавра.

Надалі, позивач відрахована з університету за власним бажанням.

Згодом позивача зараховано на 1 курс Київського національного університету імені Тараса Шевченка на факультет історії за спеціальністю 014 «середня освіта для здобуття ступеня бакалавра» для навчання за денною формою навчання за рахунок коштів державного бюджету.

Позивачем отримано розрахунковий документ №02/677-26 на суму 40 837,40 грн для відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, оформлений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців» від 26.08.2015 №658.

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою, вважаючи її протиправною та нечинною, такою, що порушує гарантоване Конституцією і чинним законодавством України у сфері освіти право на доступність і безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах та носить дискримінаційний характер за ознакою майнового стану, оскільки надає доступ до вищої освіти лише здобувачам з високим рівнем доходів, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить з того, що за змістом статті 53 Конституції України право на освіту гарантовано кожному; держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Наведені конституційні приписи деталізовані в Законі України від 01.07.2014 №1556-VII "Про вищу освіту", абзацом другим частини першої статті 4 якого встановлено, що громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі відповідно до стандартів вищої освіти, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за кошти державного або місцевого бюджету (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Законом України від 23.04.2015 №367-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про вищу освіту" щодо вдосконалення прийому на навчання та розміщення державного замовлення" частину першу статті 4 Закону України від 01.07.2014 №1556-VII "Про вищу освіту" доповнено новим абзацом четвертим такого змісту: "Громадяни України, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету за певним ступенем освіти, мають право повторно безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України".

На виконання частини першої статті 4 Закону України "Про вищу освіту" Кабінет Міністрів України постановою від 26.08.2015 №658 затвердив Порядок відшкодування коштів державного або місцевого бюджету, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців (далі - Порядок №658).

Виходячи з пункту 1 Порядку №658 останній визначає процедуру відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців з числа громадян України, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах, не завершили навчання за певним ступенем освіти і бажають повторно здобувати вищу освіту в державних або комунальних вищих навчальних закладах за тим самим ступенем освіти за державним замовленням.

Дія цього Порядку поширюється на осіб, які зазначені у пункті 1 цього Порядку та починаючи з 1 вересня 2015 р. будуть повторно здобувати вищу освіту за державним замовленням у державних або комунальних вищих навчальних закладах.

У разі наявності за результатами вступних випробувань відповідно до законодавства підстав для зарахування особи для повторного здобуття вищої освіти за певним ступенем за державним замовленням керівник відповідного вищого навчального закладу видає наказ про її зарахування до числа здобувачів вищої освіти та встановлює строк відшкодування такою особою коштів не пізніше 10 робочих днів з дня початку відповідного навчального року.

Керівник навчального закладу, до якого особу зараховано для повторного здобуття вищої освіти за державним замовленням, може самостійно реструктуризувати відшкодування коштів та встановити строк їх відшкодування протягом поточного навчального року за вмотивованою заявою особи з урахуванням її матеріального стану. При цьому перший платіж повинен становити не менше 50 відсотків загального розміру коштів, що підлягають відшкодуванню).

В свою чергу положеннями пункту 8 Порядку №658 встановлено, що документ, що підтверджує повне або часткове відшкодування коштів до державного або відповідного місцевого бюджету в установленому розмірі, подається до вищого навчального закладу, до якого особа зарахована для повторного здобуття вищої освіти за державним замовленням, не пізніше 10 робочих днів з дня здійснення платежу.

Особа, яка не подала зазначений документ, підлягає негайному відрахуванню з вищого навчального закладу.

У разі відмови від добровільного відшкодування реструктуризованих платежів особа негайно відраховується з вищого навчального закладу, а питання відшкодування коштів вирішується в судовому порядку.

Оцінюючи відповідність оскаржуваної постанови принципам недопущення дискримінації осіб та однакового ставлення до людей, ситуації яких відрізняються, суд зазначає, що у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» непряма дискримінація визначається як «ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними».

Тобто, негативний наслідок непрямої дискримінації має призводити до відчутного обмеження в реалізації особою або групою осіб своїх прав і свобод.

В той же час, відповідно до пункту 6 частини другої статті 3 Закону України «Про вищу освіту» одним з принципів державної політики у сфері вищої освіти є державна підтримка підготовки фахівців з вищою освітою для пріоритетних галузей економічної діяльності, напрямів фундаментальних і прикладних наукових досліджень, науково-педагогічної, мистецької та педагогічної діяльності. Надаючи особі можливість безоплатного здобуття вищої освіти шляхом фінансування витрат на освіту з державного чи місцевого бюджету держава очікує отримати суспільну користь від особи, що отримує таку освіту.

Відповідно, відмова особи від завершення навчання, яке здійснювалося за кошти державного чи місцевого бюджетів, має наслідком невідповідності визначеної в Законі цілі підготовки фахівців з вищою освітою для пріоритетних галузей фактичному задоволенню особистого інтересу особи в навчанні, який згодом зник.

Отже, встановлені в статті 4 Закону України «Про вище освіту» зобов`язання щодо відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, за правовою природою є елементом майнової відповідальності особи (компенсаційною виплатою) за відмову від належного набуття нею вищої освіти, можливість отримання якої було забезпечено за рахунок коштів державного чи місцевого бюджетів.

Натомість, предметом оскаржуваної постанови №658 є не визначення механізму реалізації певних прав і свобод особи, а встановлення певного порядку здійснення компенсаційних виплат (майнової відповідальності), при цьому Порядок переслідує законну мету, оскільки виходить з передбачених Законом приписів.

Окрім того, як зазначено в пунктах 48,49 рішення Європейського суду з прав людини від 097.11.2013 у справі «Пічкур проти України» дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, не переслідує легітимну мету або якщо не має розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, остання встановлює однакові умови виконання зобов`язань, що виникли внаслідок певних подій.

Суд також зазначає, що виходячи з наведених норм, позивач, вступаючи у 2017 році до Київського національного університету культури і мистецтв для навчання за рахунок коштів державного бюджету на факультет культурології за спеціальністю 027 «музеєзнавство, пам`яткознавство» для здобуття ступеня бакалавра, усвідомлювала разову можливість скористатися конституційним правом на безоплатне отримання вищої освіти.

Також судом не встановлено обставин поставлення позивача у менш сприятливе становище порівняно з іншими особами.

Так, позивач фактично вважає проявом дискримінації відсутність в оскаржуваній постанові пільг, які б надавалися певній категорії осіб за майновою ознакою, при виконанні обов`язку щодо відшкодування вартості навчання.

Разом з тим, Закон України «Про вищу освіту», на виконання якого прийнято постанову №658, не містить приписів щодо особливого порядку відшкодування коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців для окремих категорій осіб, не надає права Уряду самостійно визначати такі категорії осіб.

За таких обставин, відсутність особливого порядку (наявність пільг) виконання особою обов`язку щодо компенсації вартості навчання для певної категорії осіб, пов`язаного з їх майновим станом, не може розглядатися як прояв дискримінації за майновою ознакою.

Стосовно проведення відповідачем антидискримінаційної експертизи проекту постанови №658, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №61 затверджено Порядок проведення органами виконавчої влади антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів, який визначає процедуру проведення антидискримінаційної експертизи проектів законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших проектів нормативно-правових актів, що розробляються органами виконавчої влади.

Пункти 3,4 Порядку №658 в редакції, чинній на момент прийняття постанови №658, передбачали, що антидискримінаційна експертиза проводиться юридичною службою органу виконавчої влади під час проведення юридичної експертизи проектів актів з метою виявлення у проектах актів положень, які містять ознаки дискримінації, та надання пропозицій щодо їх усунення.

Відповідно до Регламенту Кабінету Міністрів України в редакції, чинній на момент прийняття постанови №658 (абзац перший підпункту 1 пункту 1 параграф 50) до проекту акту КМУ додається пояснювальна записка, у якій викладаються підстава та мета розроблення проекту, результати аналізу проблеми, наводяться обґрунтування необхідності прийняття акту, зазначається позиція заінтересованих органів та заходи, здійснені для врегулювання розбіжностей (якщо проект подано з розбіжностями), відомості про наявність або відсутність у проекті акту правил і процедур, які можуть містити ризики вчинення корупційних правопорушень, відсутність ознак дискримінації (крім позитивних дій), відображаються фінансово-економічні розрахунки та пропозиції щодо визначення джерел покриття можливих втрат доходів або додаткових видатків бюджету, а також очікувані соціально-економічні результати реалізації акту.

На запит суду відповідачем не надано копії експертного висновку щодо відсутності ознак дискримінації у проекті постанови №658, виходячи з чого суд вважає, що така експертиза не проводилася.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься Пояснювальна записка до проекту постанови КМУ №658, в пункті 61 якого зазначено: у проекті акту відсутні положення, які містять ознаки дискримінації. Громадська антидискримінаційна експертиза не проводилася.

Виходячи з такого, у суду відсутні правові підстави вважати, що на момент розгляду проекту постанови №658 Уряд не мав належної інформації щодо відсутності ознак дискримінації у ньому.

Стосовно тих доводів позивача, чи відповідає правовий механізм обчислення і повернення коштів, який установлений постановою №658, принципам юридичної визначеності, рівності (недискримінації) і пропорційності, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 Порядку №658 (в редакції постанови від 14.12.2016) розрахунок коштів, що підлягають відшкодуванню здобувачем вищої освіти, який навчався за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання, здійснюється за такою формулою: S= ?(Vi х 0,5) х ((K-Kз)/K, де S - кошти, що підлягають відшкодуванню здобувачем вищої освіти, який навчався за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання; Vi - середня вартість навчання за рахунок загального фонду державного або місцевого бюджету одного здобувача вищої освіти згідно з інформацією про виконання паспорта бюджетної програми за календарний рік головного розпорядника коштів, до сфери управління якого належав вищий навчальний заклад у тому році, у якому особа здобувала вищу освіту за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання минулого разу (відповідно Vi х 0,5 - середня вартість навчання одного здобувача вищої освіти протягом одного навчального семестру у тому календарному році). У випадку, якщо особа вперше здобувала вищу освіту за відповідним ступенем вищої освіти за державним або регіональним замовленням у державному (комунальному) вищому навчальному закладі до запровадження програмно-цільового методу у бюджетному процесі, у зв`язку з чим відсутня інформація про виконання паспорта бюджетної програми за відповідний рік, Vi розраховується як середня вартість навчання за рахунок загального фонду державного або місцевого бюджету одного приведеного здобувача вищої освіти за рік згідно із касовими видатками звіту про фінансово-господарську діяльність державного (комунального) вищого навчального закладу, в якому особа здобувала вищу освіту за державним або регіональним замовленням минулого разу (відповідно Vi - х 0,5 - середня вартість навчання одного здобувача вищої освіти протягом одного навчального семестру); К - загальна кількість кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи, за якими особа пройшла навчання для здобуття певного ступеня освіти за попереднім місцем навчання (визначається згідно з академічною довідкою, виданою особі у встановленому законодавством порядку). Кількість кредитів трансферно-накопичувальної системи навчального семестру, у якому здобувач вищої освіти не завершив навчання і вибув з вищого навчального семестру, у якому здобувач вищої освіти не завершив навчання і вибув з вищого навчального закладу за попереднім місцем навчання, встановлюється на рівні нормативу кредитів трансферно-накопичувальної системи на один навчальний семестр (30 кредитів трансферно-накопичувальної системи незалежно від фактичної тривалості навчання здобувача вищої освіти протягом останнього навчального семестру за попереднім місцем навчання. Кз - загальна кількість кредитів трансферно-накопичувальної системи, за якими особу атестовано за попереднім місцем навчання і які зараховані вищим навчальним закладом за новим місцем навчання.

Сума коштів, що підлягають відшкодуванню здобувачем освіти, який навчався за державним або регіональним замовленням за заочною (дистанційною) або вечірньою формою навчання, дорівнює 0,35 х S або 0,85 х S відповідно.

Фактичне визначення всіх складових наведеної формули обчислення розміру відшкодування відбувається виключно внаслідок дій особи: вартість навчання за рахунок загального фонду державного або місцевого бюджету одного здобувача вищої освіти здійснюється за наслідками вступу особи в певний навчальний заклад за її вибором; загальна кількість кредитів, які зараховані вищим навчальним закладом за новим місцем навчання - від обраної нової спеціалізації, за якою особа має намір отримати освіту повторно.

Як зазначає відповідач, передбачена частиною першою статті 4 Закону України «Про вищу освіту» вимога про відшкодування коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців не знаходиться в залежності від вартості навчання за контрактною (платною) формою в певному вищому навчальному закладі.

У цьому зв`язку суд звертає увагу, що розмір відшкодування, визначений у розрахунковому документі Київського національного університету імені Т. Шевченка від 28.08.2018 №02/677-26 на суму 40 837,40 грн не є предметом дослідження у даній справі.

У підсумку наведеного, доводи позивача, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, не є достатніми та переконливими, не підкріплені належними доказами, не підтвердилися під час розгляду справи, у зв`язку з чим суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судові витрати підлягають відшкодуванню стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, лише при задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Київський національний університет імені Т. Шевченка про визнання протиправною та нечинною постанови від 26.08.2015 №658 - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Кабінет Міністрів України, адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді В.В. Амельохін

І.А. Качур