Справа № 608/1061/21
Суддя: Запорожець Л. М.
Дата ухвалення: 2022-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2022 року Справа № 608/1061/21

Номер провадження2-а/608/5/2022

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Фаштиковської М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, інспектора ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярника Ярослава Григоровича, Державної казначейської служби України про визнання незаконною та скасування постанови серії БАБ № 873992 від 23 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, інспектора ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярника Ярослава Григоровича Державної казначейської служби України про визнання незаконною та скасування постанови серії БАБ № 873992 від 23 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень.

В позовній заяві посилається на те, що він 23 травня 2021 року о 14 год. 50 хв., з дотриманням Правил дорожнього руху керував легковим автомобілем, яким здійснював рух по вул. Залізничній у м. Чорткові та був зупинений нарядом поліції, який знаходився у патрульній машині з проблисковими маячками. Виконуючи вимоги працівників поліції, повністю дотримуючись вимог ПДР, він включив правий поворот, з`їхав на обочину проїжджої частини та зупинився. Далі події розвивались в наступній хронології. До нього підійшов поліцейський, який не представився, і заявив, що було порушено Правила дорожнього руху, а саме він здійснював рух з непристебнутим паском безпеки. У відповідь на це віня пояснив поліцейському, що є людиною з інвалідністю 2 групи, а тому в силу речення другого підпункту « в » пункту 2.3. Правил дорожнього руху із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ№ 553 від 1.1.07.2018, № 1105 від 11.11.2020, дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Однак, поліцейський заявив, що це не має значення і наказав мені пред`явити документи. Підкоряючись вимогам невідомого мені поліцейського, я передав даній особі права водія, реєстраційні документи на машину, страховий поліс. Після цього, цей невідомий поліцейський пішов до патрульної машини, де знаходився його напарник. Працівники поліції пробули у своїй патрульній машині близько 15 хвилин, після чого з патрульної машини вийшов інший поліцейський, який підійшов до нього і запропонував підписати документи про стягнення з штрафу в розмірі 510 грн. за непристебнутий пасок безпеки. Він заявив, що не буде підписувати жодних документів, оскільки, жодного адміністративного правопорушення він не вчиняв. Тоді цей поліцейський заявив, що штраф на нього накладено за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами. Після цього, він власноруч здійснив запис про те, що є інвалідом 2 групи, але підпису при цьому не проставляв. Після цього йому було вручено вкрай неякісну копію постанови серія БАБ №873992 від 23 травня 2021 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, яку практично неможливо прочитати. Дану постанову склав працівник ДПС Оліярник Ярослав Григорович . Потім, йому з великими труднощами, вдалось прочитати про те, що його було притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП ( порушення правил користування ременями безпеки), за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що його притягнення до відповідальності є незаконне та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

По перше, в силу речення другого підпункту « в » пункту 2.3. Правил дорожнього руху із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 553 від 11.07.2018, № 1105 від 11.11.2020 дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям: і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. На момент його зупинення він рухався в межах населеного пункту м. Чорткова. відтак, як особі з інвалідністю 2 групи, йому було дозволено не пристібатись ременем безпеки. Отже, визначально, накладення на мене штрафу за ч. 5 ст. 121 КУпАП є незаконним.

По друге, стосовно стверджуваного порушення Правил дорожнього руху за ч.2 ст.122 КУпАП. За даною нормою КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів. Він не вчиняв адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів. Отже, визначально, накладення на мене штрафу за ч. 2 ст. 122 КУпАП є незаконним.

Вважає, що є незаконною та підлягає до скасування постанова серія БАБ №873992 від 23 травня 2021 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Даними незаконними діями йому, ОСОБА_1 , особі з інвалідністю 2 групи, завдано моральної шкоди, яку я оцінив в розмірі 50 000 грн. Вказує, що по своїй правовій природі завдана йому моральна шкода відноситься до пункту 2 частини другої стватті 23 Цивільного кодексу України і полягає душевних стражданнях, яких він, ОСОБА_1 , як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо мене самого з боку працівників ДПС, яка полягає у незаконному притягненні мене, завідомо невинуватої особи до відповідальності за неіснуюче адміністративне правопорушення. Він, особа з інвалідністю 2 групи, є законослухняним громадянином, жодного разу не притягувався до відповідальності. Розуміє, що потрібно наповнювати бюджет, що працівникам ДПС потрібно виконувати план по складенню протоколів. Але навіщо це робити у такий нахабний, цинічний спосіб, збиткуючись над ним, пенсіонером по інвалідності. Мало того, що він витрачаю великі кошти на лікування, так тепер, повинен віддавати останні копійки на штраф за неіснуюче адміністартивне правопорушення. В державі нахабно збиткуються наді ним, особою з інвалідністю, яка, по закону повинна перебувати під особливим захистом держави. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовну заяву підтримує повністю, просить задоволити.

Представник відповідача Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду та поданий відзив на позов.

Інспектор ДПС Чортківського РВП ГУНП Оліярник Я.Г. не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, неодноразово заявляв усні клопотання в телефонному режимі через канцелярію суду про відкладення справи.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, подано суду відзив на позовну заяву. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, враховуючи заяву позивача, поданий відзив на позов представником відповідача Державною казначейською службою України, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що інспектором ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярник Ярославом Григоровичим було винесено постанову серії БАБ № 873992 від 23 травня 2021 року, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту винесеної постанови, копія якої долучена позивачем, не можливо встановити ні фабули правопорушення, ні часу та місця вчинення правопорушення, ні за якими статтями КУпАП притягнуто особу до відповідальності, ні виду та розміру застосованого до особи стягнення.

Однак, суд зазначає, що між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки, спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, якою передбачено, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження, було відкрито провадження у скарзі, оскільки з поданих скаржником письмових доказів не можливо було встановити, чи є скаржник особою, яка має право подати таку скаргу до слідчого судді та з метою надання скаржнику права доступу до правосуддя.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертає увагу суду на те, що рівень доступу, наданий національним законодавством має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що при притягнені позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані вищенаведені вимоги закону.

Так, згідно вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення постанови та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за фактом порушення позивачем вимог ч. 5 ст.121 КУпАП та за ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак ні представник відповідача, ні інспектор ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярник Ярослав Григорович до суду так і не з`явились, належним чином завіреної копії постанови, яку б можна було прочитати та дослідити, та встановити наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, суду не подали, як і не подали інщих належних та допустимих доказів винуватості особи позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що винесена постанова є незаконною, а тому підлягає до скасування, а провадження у справі до закриття.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не доведено правомірність прийнятого відповідачем рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови серії БАБ №873992 від 23 травня 2021 року, про притягнення до адмінітративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст.121 КУпАП ( порушення правил користування ременями безпеки), за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу - підлягають до задоволення.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна.

Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Державна казначейська служба України, зокрема як окрема юридична особа, в процесі виконання своїх функціональних обов`язків, завдань, прав та охоронюваних законом інтересів позивача жодним чином не порушувала, жодних незаконних, протиправних дій відносно позивача не вчиняла, зокрема це прослідковується із змісту позовної заяви.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові по справі № 199/6713/ 14-ц від 06 лютого 2019 року дійшов позиції, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. За цих обставин боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У Постанові Верховного Суду України по справі № 199/6713/14-ц від 06 лютого 2019 року вказується на те, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України і у таких справах резолютивна частина судових рішень не повинна містити відомостей про суб`єкт його виконання, номер та вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання коштів (із посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16).

Таким чином, правових підстав здійснювати будь-яке стягнення через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, немає.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування моральної чи матеріальної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

Суд зазначає, що позивачем ОСОБА_1 не подано суду жодних належних та допустимих доказів доведення спричинення відповідачем 1 чи інспектором Оліярником Я.Г. йому моральної шкоди, а тому доводи про її спричинення суд вважає голослівними, а позов в цій частині не доведеним, та таким, що до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст. ст. 7, 9, 44, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, інспектора ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярника Ярослава Григоровича, Державної казначейської служби України про визнання незаконною та скасування постанови серії БАБ № 873992 від 23 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення, притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень - задоволити частково.

Скасувати постанову серії БАБ №873992, винесену 23 травня 2021 року інспектором ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярником Ярославом Григоровичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121 та ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення на нього стягнення в вигляді штрафу, як незаконну, а провадження по справі закрити.

В задоволенні позовних вимоги в частині стягнення з Чортківського ВВП ГУНП в Тернопільській області, інспектора ДПС Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Оліярника Ярослава Григоровича та Державної казначейської служби України моральної шкоди в розмірі 50000 гривень на користь ОСОБА_1 - відмовити за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1061/21

Рішення набрало законної сили " " ________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " _________________ року.

Секретар: