Справа № 200/3222/22
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року Справа№200/3222/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника засобами поштового зв`язку звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Покровської міської ради Донецької області від 26 січня 2022 року № 8/23-87 «Про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 »;

- зобов`язати Покровську міську раду Донецької області прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 , та передати їй у власність земельну ділянку площею 0,0647 га, кадастровий номер :14:014:0859.

Позов обґрунтовувала тим, що з 2007 року є єдиним власником домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці Красноармійської (нині - Покровської) міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки вказана земельна ділянка перебуває у її користуванні, тому вона має право на її безоплатну приватизацію в межах встановлених законодавством норм.

19 березня 2021 року, з метою приватизації земельної ділянки, вона звернулася до відповідача із заявою про затвердження документації із землеустрою та передання їй у власність земельної ділянки площею 0,0647 га, кадастровий номер :14:014:0859, та передачу її у власність.

Натомість відповідач не прийняв рішення щодо приватизації у місячний строк, що передбачений ч. 2 ст.118 Земельного кодексу України, а надав лист-відмову.

26 січня 2022 року, на виконання судового рішення в справі №200/11059/21, яким захищені її права, Покровською міською радою прийнято рішення № 8/23-87 про відмову в затвердженні технічної документації через недотримання вимог законів, а саме статей 118, 120, 121 Земельного кодексу, якими встановлено, що безоплатно передаються у власність земельні ділянки для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на яких розташований жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у їх власності. Підставою відмови стало те, що в складі технічної документації зазначено, що їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , а не садибний будинок.

Вважала, що при прийнятті оскарженого рішення відповідачем не враховано те, що:

- у договорі купівлі-продажу, копія якого є у матеріалах технічної документації, зазначено, що за договором у власність передається квартира з господарськими будівлями, що розташовані на земельній ділянці Красноармійської міської ради. Тому з часу укладання договору купівлі-продажу до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться належні їй на праві власності будівлі та споруди;

- згідно з п. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу норма приватизації для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах передбачена не більше 0,10 гектара. Вказана норма нею не перевищена - площа земельної ділянки становить 0,0647 га;

- державним кадастровим реєстратором здійснена державна реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному земельному кадастрі, прийнято рішення про присвоєння земельній ділянці площею 0, 0647 га кадастрового номеру :14:014:0859; цільове призначення земельної ділянки під будинком «02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що підтверджується матеріалами документації із землеустрою. Таким чином, вимоги щодо формування земельної ділянки дотримані;

- ст. 118 Земельного кодексу України, як у нинішній редакції, так і у редакції, що діяла на час її звернення із заявою про затвердження технічної документації, не містить заборон приватизувати земельну ділянку, що перебуває у користуванні, якщо на ній розташована саме квартира з господарськими будівлями та спорудами;

- технічною інвентаризацією, проведеною станом на 09 жовтня 2020 року (проведена сертифікованим техніком з інвентаризації ОСОБА_2 ), визначено, що згідно з технічними нормами об`єкт нерухомості, що їй належить, відноситься до категорії «будинок садибного типу» з господарськими будівлями та спорудами. Так, згідно з технічним паспортом (розділ «Характеристика будинку садибного типу») на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою її домоволодіння складається із житлового будинку А-1 і господарських будівель та споруд: літня кухня, гараж, сарай, убиральня, навіс, сарай, які не є самостійними об`єктами нерухомого майна. Будинок та господарські споруди, що перебувають у її власності, розташовані на земельній ділянці Покровської міської ради, яка використовується нею для обслуговування цих господарських будівель як присадибна ділянка. Вказана технічна інвентаризація є дійсною.

Вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з даним позовом.

Позивач також подала письмові пояснення, в яких зазначала, що у 2007 році - при оформленні договору купівлі-продажу квартири, додатковий договір щодо земельної ділянки, на якій знаходиться будинок та господарські споруди (літня кухня, гараж, сарай, убиральня, навіс, сарай), не укладався, оскільки вказана земельна ділянка у приватній власності продавця не перебувала.

Будинок АДРЕСА_3 складається з двох окремих житлових будинків (адреса одного - квартира АДРЕСА_4 ), кожна з яких має окремий вихід (з протилежних сторін будинку) на окрему земельну ділянку. Між цими двома окремими квартирами є одна спільна стіна (посередині будинку). На кожній окремій земельній ділянці розташовані господарські будівлі та споруди, що належать кожному власнику окремо. Власники квартири АДРЕСА_5 та квартири

АДРЕСА_6 (сусіда), та за адресою: АДРЕСА_1 (її будинок), є блокованими будинками (мають одну спільну стіну); кожен з них є окремим об`єктом нерухомості, має окрему адресу та відносяться до будинків садибного типу. Кожен з них розташований на іншій (суміжній) земельній ділянці.

Спільна стіна будинків у технічному паспорті від 09 жовтня 2020 року позначена на сторінці «План будинку садибного типу «А-1» - права частина аркушу - стіна довжиною 9,10 метрів. Надати технічний паспорт іншого будинку ( АДРЕСА_7 ) вона не має можливості, оскільки це власність іншого власника окремого об`єкту нерухомості. В технічній документації із землеустрою на сторінці «Кадастровий план земельної ділянки» позначено, що спірна земельна ділянка межує від А до Б із земельною ділянкою, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_7 . На сторінці «Акт прийомки-передачі межових знаків» міститься підпис суміжного землекористувача за АДРЕСА_7 - ОСОБА_3 .

Позивач підтвердила те, що своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки будь-якого призначення вона раніше не використовувала, будь-які земельні ділянки раніше у власність безоплатно не отримувала. Наразі бажає приватизувати земельну ділянку, щодо якої вирішується спір, на якій розташоване виключно належне їй на праві власності нерухоме майно.

Вважала, що фізичні особи не наділені правом отримати в користування земельну ділянку.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що виданий Красноармійським бюро технічної інвентаризації 10 грудня 2007 року за № 16974737 (про що зроблено запис № 11350 в книзі 62), позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 листопада 2007 року (зареєстровано в реєстрі за № 10137) набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а не на житловий будинок.

В той же час ФОП ОСОБА_2 виконаний технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що не відповідає документам, які посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна.

Також подана позивачем на затвердження технічна документація із землеустрою, розроблена ФОП ОСОБА_4 , містить неправдиві відомості щодо назви об`єкту нерухомості та її адреси, а саме зазначено про житловий будинок, господарські будівлі і споруди на території АДРЕСА_1 . Це не відповідає даним, що зазначені у договорі купівлі-продажу квартири - квартира АДРЕСА_2 .

Крім того, нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Земельна ділянка надається виключно для обслуговування житлового будинку (цілого) незалежно від кількості співвласників такого будинку. Разом з тим, якщо будинок розділено на окремі домоволодіння, приватизація земельної ділянки здійснюється вже окремо для кожного. Відповідно, окремо приватизувати частину земельної ділянки власником квартири неможливо, оскільки за змістом ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на квартиру у багатоквартирному будинку, право користування на земельну ділянку не переходить. Така ж правова позиція викладена і в постанові Верховного суду від 18 березня 2019 року в справі № 263/68/17.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач, на виконання ухвал суду про витребування доказів, подав докази та письмові пояснення, в яких зазначав, що:

1) за інформацією комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» (, засновник - Покровська міська рада Донецької області), основним з видів діяльності якого є зберігання інвентаризаційної справи за місцем розташування об`єкта нерухомого майна, житловий будинок АДРЕСА_3 складається з двох квартир - АДРЕСА_5 та № 2;

2) Покровською міською радою Донецької області рішення щодо безоплатної передачі громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не приймалося;

3) Покровською міською радою Донецької області рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки ні за адресою: АДРЕСА_3 , ні за адресою: АДРЕСА_1 , ні за адресою: АДРЕСА_1 , - не приймалося. Ділянка перебуває у комунальній власності Покровської міської ради Донецької області;

4) Покровською міською радою Донецької області рішення щодо надання у користування ОСОБА_1 земельної ділянки за вказаними адресами не приймалися;

5) згідно з наявною у розпорядженні міської ради інформацією, починаючи з 2004 року рішення про надання в користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалися.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться житловий будинок, який складається з двох квартир - АДРЕСА_5 та АДРЕСА_8 .

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 листопада 2007 року, серії ВКВ № 611214, придбала квартиру з господарськими будівлями, що розташовані на земельній ділянці Красноармійської (натепер Покровської) міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира за цією адресою на підставі вказаного договору купівлі-продажу зареєстрована в Красноармійському бюро технічної інвентаризації 10 грудня 2007 року (запис № 11350 в книзі 62) та внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка з Реєстру від 25 червня 2021 року № 236289764).

Згідно з технічним паспортом від 09 жовтня 2020 року, що виданий позивачу, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

19 березня 2021 року, з метою приватизації земельної ділянки площею 0,0647 га, кадастровий номер :14:014:0859, вона звернулася до Покровської міської ради Донецької області із заявою, в якій просила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 , та передати її у власність.

До заяви додала:

1) документи, що посвідчують її особу;

2) копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастровий номер :14:014:0859, в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 , що розроблена 29 вересня 2020 року за заявою позивача ФОП ОСОБА_4 ;

3) копію витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,0647 га, кадастровий номер :14:014:0859, місце розташування (адміністративно-територіально одиниця): АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки «02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; інформація про зареєстроване право власності в Державному земельному кадастрі відсутнє; дата державної реєстрації земельної ділянки 30 листопада 2020 року; земельна ділянка зареєстрована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розроблена 29 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_4 ; обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані.

Заява була зареєстрована в Центрі надання адміністративних послуг м. Покровська 19 березня 2021 року за № 05-03/4206.

На вказану заяву відповідач листом повідомив, що питання безоплатної приватизації присадибної ділянки розглядатися не може з огляду на документи, що містяться у складі технічної документації із землеустрою (позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , а не садибний будинок).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року в справі №200/11059/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Покровської міської ради Донецької області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 19 березня 2021 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 та передачу її у власність; зобов`язано Покровську міську раду Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 березня 2021 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 та передачу її у власність, з прийняттям мотивованого рішення за наслідком її розгляду, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення відповідач розглянув заяву позивача з урахуванням доданих до неї документів, в тому числі договору купівлі-продажу квартири, за яким заявниця набула право власності на квартиру у будинку.

Рішенням Покровської міської ради Донецької області від 26 січня 2022 року № 8/23-87 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 , розробленої ФОП ОСОБА_4 , та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0647 га, кадастровий № :14:014:0859, у зв`язку з недотриманням вимог законів, а саме статей 118, 120, 121 Земельного кодексу України, якими встановлено, що безоплатно у власність громадянам України передаються земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі земельні ділянки, на яких розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у їх власності.

Судом також встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Покровської міської ради Донецької області.

Рішення про надання її у власність або в користування (оренду) позивачу або попереднім власникам квартири АДРЕСА_2 , міською радою не приймалися.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у позивача витребувані докази в підтвердження доводів про те, що своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки будь-якого призначення вона раніше не використовувала, будь-які земельні ділянки раніше у власність безоплатно не отримувала.

Позивачем надана довідка Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 29 липня 2022 року № 31-5-0.3-1428/2-22, в якій зазначено, що згідно з даними державного земельного кадастру на території Донецької області, станом до 01 січня 2013 року інформація про зареєстровані права на земельну ділянку за позивачем відсутня; з 01 січня 2013 року по теперішній час реєстрацію права власності та оренди нерухомого майна здійснюють відділи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Судом також встановлено, що згідно з поданою позивачем до відповідача технічною документацією із землеустрою кожна з двох квартир у будинку АДРЕСА_3 має окремий вихід і розташована на окремій (суміжній) земельній ділянці, де, зокрема в документі «План будинку садибного типу, літера «А-1» між квартирами будинку зазначена спільна стіна довжиною 9,10 м (права частина плану).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Права на землю регулюються Земельним кодексом України. Серед основних прав: право власності, право користування землею.

Право користування землею закріплено у гл. 15 розд. ІІІ Земельного кодексу України і поділяється на:

- право постійного користування земельною ділянкою, яке можуть набувати лише юридичні особи (ст. 92 Кодексу);

- право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. (ч.ч. 1 та 2 ст.93 Кодексу).

Статтею 40 вказаного Кодексу передбачена можливість передання громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, зокрема в оренду земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 42 вказаного Кодексу закріплена можливість передачі у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку.

Надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин (п. «в» ч. 1 ст. 12 Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 вказаного Кодексу у комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;

в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 2 ст. 116 цього Кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 3 ст. 116 цього Кодексу визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (ч. 4 ст. 116 Кодексу).

Статтею 40 вказаного Кодексу визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 121 цього Кодексу, яка визначає норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені ст. 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 вказаного Кодексу громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Згідно з ч. 2 ст. 118 вказаного Кодексу у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Стаття 118 Земельного кодексу України регулює також питання одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації (ч.ч. 6 та 7 вказаної статті).

Стаття 119 вказаного Кодексу регулює питання набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність).

Згідно з вказаною статтею громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу.

Стаття 120 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинною станом на 16 листопада 2007 року (укладення договору купівлі-продажу квартири), регулювала питання переходу права власності на земельну ділянку при переході права на житловий будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 120 цього Кодексу у вказаній редакції, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Стаття 120 Земельного кодексу України в діючій редакції регулює питання переходу права на земельну ділянку (права власності/користування земельною ділянкою від попереднього власника або користувача земельної ділянки на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію) у разі набуття прав власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного будинку), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.

Частиною 11 ст. 120 вказаного Кодексу визначено, що якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Відповідно до ст. 380, ч. 1 ст. 382 Цивільного кодексу України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, що затверджений наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року N 507:

споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт;

будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устатковання, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Виходячи з наведених положень законодавства, умовами для застосування ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України - приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, є:

1) перебування земельної ділянки у користуванні громадянина: 1.1) або на підставі рішення органів виконавчої влади/органів місцевого самоврядування, або 1.2) на підставі відповідного договору, або 1.3) у фактичному користуванні за давністю користування п`ятнадцяти років і більше; або

2) перебування земельної ділянки у користуванні громадянина (юридичному або фактичному) із розташуванням на ній об`єкту нерухомого майна: житлового будинку (крім багатоквартирного будинку), будівель або споруд, або об`єкту незавершеного будівництва, що перебувають у власності громадянина.

Вказані умови позивачем не дотримані.

Так, як вже зазначалося, згідно з ч. 2 ст. 116 цього Кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельна ділянка, щодо якої звернулася позивач до відповідача на підставі ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, перебуває в комунальній власності відповідача - Покровської міської ради Донецької області.

Земельна ділянка ні позивачу, ні іншій особі, зокрема попереднім власникам квартири АДРЕСА_2 , якою володіє позивач, у встановленому порядку в користування (оренду) раніше не надавалася (п. «в» ч. 1 ст. 12, ст. 40, ч. 2 ст. 93, ч.ч. 1 та 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Посилання позивача на те, що надання громадянам земельної ділянки в користування (оренду) законодавством не передбачено, є такими, що суперечать Земельному кодексу України (зокрема ст. 40, ч. 2 ст. 93, ч.ч. 1 та 2 ст. 116 Кодексу).

Отже, права користування земельною ділянкою, ні шляхом надання земельної ділянки у користування (ч. 2 ст. 116 цього Кодексу), ні шляхом передання права користування земельною ділянкою від попередніх власників нерухомого майна (ст. 120 цього Кодексу) позивач не набула.

Верховний Суд України в ухвалі від 13 лютого 2000 року за наслідками касаційного перегляду судових рішень попередніх інстанцій виклав правову позицію про те, що оскільки земельна ділянка позивачу в установленому чинним законодавством порядку не надавалася, висновок суду про те, що права на користування нею він не має і його права не порушені, є обґрунтованим (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/n0148700-00).

Верховний Суд в постанові від 25 червня 2018 року у справі № 156/10/17 зробив правовий висновок про те, що фактичне користування земельною ділянкою не створює права на неї незалежно від тривалості користування, якщо її не було надано в установленому законом порядку.

Отже, посилання позивача на те, що земельна ділянка фактично перебуває у неї в користуванні, є неприйнятними.

Щодо позивача не можуть бути застосовані положення ст. 119 Земельного кодексу України (набуття права на земельну ділянку за давністю фактичного користування без оформлення документів на таке право), оскільки п`ятнадцять років після придбання позивачем нерухомого майна, яке розташоване на відповідній земельній ділянці (як на час прийняття оскарженого рішення, так і на час розгляду даної справи), не пройшло.

Щодо позивача також не можуть бути застосовані положення ст. 120 Земельного кодексу України, оскільки згідно з офіційними документами за позивачем на праві приватної власності зареєстрована квартира в будинку, тобто не об`єкт (нерухомого майна або незавершеного будівництва), про які йдеться у вказаній статті Кодексу.

З огляду на наведене положення п. «в» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 116 та ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України (набуття громадянами права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, і перебувають у користуванні громадян) до позивача не можуть бути застосовані.

Щодо посилань позивача на те, що земельна ділянка фактично перебуває у неї в користуванні, і на ній розташований належний їй на праві власності об`єкт нерухомості - будинок садибного типу (блокований) з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується технічним паспортом від 09 жовтня 2020 року.

Статтею 381 Цивільного кодекс України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 розд. І Інструкції з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127:

блоковані будинки - два та більше житлових (садибного типу, садові, дачні) будинків заввишки не більше чотирьох поверхів, у яких є хоча б одна спільна стіна, збудованих по межі окремих земельних ділянок за різними кадастровими номерами. Кожен блокований будинок є окремим об`єктом нерухомості і йому присвоюється окремий номер по вулиці (провулку тощо);

будинок квартирного типу - дво- або багатоквартирний житловий будинок, у якому квартири є окремими об`єктами нерухомого майна. Будинки квартирного типу можуть бути одноповерховими та багатоповерховими;

будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Будинки садибного типу належать, як правило, до малоповерхової забудови.

Відповідно до пп. 1 - 3 ч. 3 розд. ІІ Інструкції з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, до будинків садибного типу належать малоповерхові житлові будинки та домоволодіння, розташовані на присадибних ділянках у межах садибної забудови населених пунктів, одноквартирні житлові будинки, котеджі, особняки, блоковані. Характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, санвузол, ванна кімната, комора, приміщення для автономної системи опалення (котельня, топкова), пральня, гардеробна, зимовий сад тощо. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються допоміжні (господарські) будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Згідно з п. 2 розд. І вказаної Інструкції технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

Отже, технічний паспорт є документом, який підтверджує вид об`єкта нерухомого майна на час проведення технічної інвентаризації.

З 1 серпня 2021 року всі технічні паспорти не нерухоме майно підлягають реєстрації в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (Порядок ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681).

Відповідно до п. 10 ч. 1 розд. І Інструкції з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, за результатами проведення технічної інвентаризації складаються інвентаризаційна справа, у тому числі матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти та обов`язково вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру).

Реєстр об`єктів нерухомого майна діє в якості підсистеми, призначеної для автоматизації процесів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що містить відомості про технічні характеристики об`єктів нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці та права на які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за результатами їх технічної інвентаризації, з метою надання достовірних відомостей у повному обсязі про такі об`єкти (п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 06 червня 2018 року № 484 «Деякі питання функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»).

Будинок АДРЕСА_3 , в якому позивач має квартиру АДРЕСА_8 , складається з двох квартир. Отже до багатоквартирних будинків (на що у відзиві помилково посилався відповідач) він не належить.

Проведеною технічною інвентаризацією (технічний паспорт від 09 жовтня 2020 року) встановлено, що згідно з технічними нормами об`єкт нерухомості, що належить позивачу (за адресою: АДРЕСА_1 ), відноситься до категорії «будинок садибного типу».

Докази реєстрації оновленого технічного паспорту від 09 жовтня 2020 року в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва ні до відповідача (станом на прийняття оскарженого рішення), ні до суду не подавалися.

Після отримання позивачем технічного паспорту від 09 жовтня 2020 року та станом на час прийняття оскарженого рішення відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в якому наявна інформація про купівлю-продаж позивачем 16 листопада 2007 року саме квартири, а не садибного будинку) не вносилися.

З огляду на це, посилання позивача на те, що земельна ділянка фактично перебуває у неї в користуванні, і на ній розташований належний їй на праві приватної власності об`єкт нерухомості - будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, - є неприйнятними.

Отже, умови щодо земельної ділянки, визначені ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, позивачем не дотримані.

За таких обставин відповідач правомірно відмовив позивачу в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передачі її позивачу у власність.

Суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.

Щодо посилань відповідача на адресу земельної ділянки

Місце розташування земельної ділянки, згідно з поданими документами, є відмінним від адреси нерухомого майна позивача (це відображено в оскарженому рішенні, і на це звернуто увагу у відзиві).

Так, адреса нерухомого майна позивача наступна: АДРЕСА_1 (підтверджується, зокрема відповідним договором купівлі-продажу квартири, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Місце розташування земельної ділянки наступне: АДРЕСА_1 (підтверджується витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, технічною документацією із землеустрою).

В заяві до відповідача позивач просила затвердити технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку з місцем розташування: АДРЕСА_1 , в той же час, як до заяви додала технічну документацію із землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, в яких зазначене інше місце розташування земельної ділянки ( АДРЕСА_1 ).

Вказані розбіжності у встановленому порядку дійсно усунуті не були.

Проте, вирішальними для ідентифікації земельної ділянки є її кадастровий номер та місце розташування, в той час як адреса присвоюється безпосередньо нерухомому майну, яке розташовано на земельній ділянці (тобто, будинку, споруді, тощо). З огляду на це відповідні посилання відповідача є неприйнятними.

Судом враховано те, що з 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє і натепер.

З 07 квітня 2022 року набрав чинності Закон України від 24 березня 2022 року № 2145-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», яким внесені зміни до Земельного кодексу України, а саме розд. «Перехідні положення» Кодексу доповнено п. 27, згідно з пп. «5» якого під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Виходячи з вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень не підлягають.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Покровської міської ради Донецької області (85302, Донецька обл., м. Покровськ, площа Шибанкова, 11, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 25 серпня 2022 року.

Суддя Т.В. Логойда