Справа № 200/19342/21
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року Справа№200/19342/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), у якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування ОСОБА_1 з 30.06.2021року (з дня призначення пенсії) періоди роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 та з 26.01.2004 року по 31.08.2009 року в дошкільних закладах ММК ім. Ілліча та відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити, з урахуванням раніше фактично виплачених сум, перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії з зарахуванням періодів роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 та з 26.01.2004 року по 31.08.2009 року в дошкільних закладах ММК ім. Ілліча та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії з 30.06.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30.06.2021 року позивач вийшла на пенсію за віком. Зазначає, що листом відповідача їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю 30 років страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років. Підставою відмови стало незарахування до спеціального педагогічного стажу роботи позивача з 26.01.2004 по 31.08.2009 в дошкільних закладах ММК ім. Ілліча, оскільки вказане підприємство не відноситься до установ державної або комунальної форми власності та відмовлено в виплаті грошової допомоги.

Крім того, період роботи позивача з 01.07.1981 по 13.11.1992 в д/к №24 на посаді вихователя не враховано до страхового стажу, оскільки некоректно зроблений запис про звільнення. При цьому, нею було надано відповідачу уточнюючу довідку про підтвердження періоду роботи в д/к №24.

Позивач наголошує на тому, що її педагогічний стаж роботи, який дає право на отримання 10 місячних пенсій, складає більше 30 років. Наведене стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Відповідач відзив на адміністративний позов у встановлений строк не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

З 31.01.2022 року по 28.02.2022 року суддя перебував у відпустці. Після її завершення у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, наказом голови Донецького окружного адміністративного суду №14/І-г від 26.02.2022 про запровадження особливого режиму роботи суду, у встановлений КАС України строк рішення по справі не було прийнято. Справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Дослідивши подані позивачем докази, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 19.04.2000 року.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень, основним завданням якого є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення. Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 30.06.2021 року як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно записів трудової книжки позивача, остання працювала на посаді вчителя-логопеда:

26.01.2004 року в дитячому ясла-садку №163 ВАТ Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча;

14.08.2006 року переведена до ясла-садку №84 ВАТ Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча;

01.06.2009 року переведена в ясла-садку №163 ВАТ Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча;

31.08.2009 року звільнена за переводом до управління освіти Маріупольської міської ради;

…

12.09.2018 року прийнята вчителем-логопедом Комунальної установи Логопедичний центр Маріупольської міської ради Донецької області.

Як вбачається з наданого відповідачем листа від 11.10.2021 року страховий стаж позивача складає 34 роки 2 місяці. На день досягнення пенсійного віку 30.06.2021 року, позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій у зв`язку з відсутністю 30 років страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років. Не враховано до спеціального стажу, який дає право на цю грошову допомогу період роботи з 26.01.2004 року по 31.08.2009 року в дошкільних закладах ММК ім. Ілліча, оскільки вказане підприємство не відноситься до установ державної або комунальної форми власності та відмовлено в виплаті грошової допомоги.

Крім того, період роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24, де позивач працювала на посаді вихователя, не враховано до страхового стажу, оскільки щодо цього періоду некоректно зроблений запис про звільнення.

Згідно довідки Департаменту освіти Маріупольської міської ради від 25.10.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно працювала на посаді вихователя ясла-садка №24 Гороно з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року.

Заяви сторін по суті справи не містять заперечень проти тієї обставини, що ММК ім. Ілліча не відноситься до установ державної або комунальної форми власності, у той час як Комунальна установа Логопедичний центр Маріупольської міської ради Донецької області належить до комунальної форми власності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV (далі - Порядок №1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, постановою КМ України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорон здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік № 909).

Відповідно до Розділу 1 «Освіта» цього Переліку № 909 в частині «Найменування закладів і установ» містяться «Дошкільні навчальні заклади всіх типів», а в частині «Найменування посад» міститься «вчителі логопеди».

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Статтею 15 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачено, що статус державного має заклад дошкільної освіти, заснований на державній формі власності; статус комунального має заклад дошкільної освіти, заснований на комунальній формі власності.

Співставлення вказаних норм свідчить про те, що Закон №1058 визначає як отримувачів грошової допомоги осіб, які одночасно відповідають таким критеріям:

- на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності;

- працювали у таких закладах на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII;

- мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах;

- до цього не отримували будь-яку пенсію.

Натомість Порядок 1191 встановлює додаткові умови для одержання грошової допомоги - до страхового стажу, що надає відповідне право, зараховуються тільки періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності.

Закон №1058 не містить обмежень щодо статусу закладів освіти, праця у яких зараховується до стажу, який надає право на одержання спірної грошової допомоги. Статус закладу має значення тільки при визначенні права на день досягнення особою пенсійного віку.

Таке відповідає положенням статті 55 Закону №1788, пункти «е» - «ж» якої визначають право на пенсію за вислугу років незалежно від форми власності засновника закладу, у якому працювала особа. Перелік № 909 також не містить вказівок на статус закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Суд не вбачає розумного обґрунтування обмежень у праві на одержання грошової допомоги для осіб, право на вихід на пенсію за вислугою років яких не залежить від статусу закладу, де така особа працювала. Якщо особа набуває право на вихід на пенсію за вислугою років незалежно від того, у якому (державному/комунальному чи приватному) закладі освіти сформований необхідний для цього стаж, виникнення права на грошову допомогу як складової соціального забезпечення також не повинно залежати від того, де цей стаж сформований. Визначальним у даному випадку є тільки статус закладу освіти, у якому працювала особа на день досягнення пенсійного віку.

Всупереч нормам Закону, Порядок 1191 вводить додаткову вимогу для одержання грошової допомоги - до стажу, який надає право на пенсію за вислугою років, можуть включатися тільки періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності.

За правилами ч.3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Закон №1058 має вищу юридичну силу, ніж Порядок 1191, тому при визначенні права позивача на грошову допомогу суд виходить з того, що юридичне значення у спірних правовідносинах має статус закладу, у якому працювала особа на день досягнення пенсійного віку, а не впродовж усієї трудової діяльності.

Як вбачається з останнього запису трудової книжки позивача за №24, вона була призначена 12.09.2018 року вчителем-логопедом Комунальної установи Логопедичний центр Маріупольської міської ради Донецької області. Як слідує із назви, цей заклад дошкільної освіти заснований на комунальній формі власності Маріупольської міської ради Донецької області.

Таким чином на день досягнення пенсійного віку позивач працювала в закладі комунальної форми власності, на посаді - вчитель-логопед, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII.

Позивач має достатній страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII.

У зв`язку з наведеним, дії відповідача щодо відмови у виплаті спірної грошової допомоги є протиправними.

Крім того, суд приймає до уваги, що підстави набуття права на отримання допомоги не визначенні з достатньою чіткістю та передбачуваністю, що свідчить про невідповідність пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV вимогам до якості закону, сформульованим у рішеннях ЄСПЛ у справах Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07.07.2011.

Стала практика свідчить про формування Верховним Судом у схожих правових ситуаціях висновку, згідно з яким у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд дійшов висновку, що позивач відповідає всім вимогам, передбаченим пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для виникнення права на отримання грошової допомоги:

- на день досягнення пенсійного віку працювала в закладі комунальної форми власності (у Комунальній установі Логопедичний центр Маріупольської міської ради Донецької області);

- працювала у такому закладі на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII - вчителя-логопеда;

- маютє страховий стаж (30 років) на посаді вчителя-логопеда;

- до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Таким чином протиправною є відмова відповідача у виплаті позивачеві грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зважаючи на те, що у разі відповідності позивача вимогам закону, у відповідача виникає безальтернативний обов`язок з виплати спірної грошової допомоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсії на день її призначення, передбачену п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 26.01.2004 року по 31.08.2009 року в дошкільних закладах ММК ім. Ілліча до спеціалізованого стажу охоплюється визнанням протиправноною відмови у виплаті спірної грошової допомоги.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати період роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 на посаді вихователя до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що період роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24, де позивач працювала на посаді вихователя, відповідачем не враховано до страхового стажу, оскільки некоректно зроблено запис про звільнення.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85) (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 8.1 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. N 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (СП СРСР, 1973, N 21, ст. 115).

Згідно з п. 18 цієї Постанови відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначає наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Дані нормативно-правові акти втратили чинність з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110.

Відповідно до п. 2.12. Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Згідно з п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів,і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Враховуючи викладене суд критично оцінює твердження органу ПФУ як підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, оскільки Інструкція №162 та Інструкція №58 у випадку порушення порядку заповнення трудової книжки вперше не передбачає її недійсності або нікчемності усіх записів у неї, тобто настання абсолютних наслідків для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, відповідно до п. 8.1 Інструкції №162 , п. 18 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. N 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена особа, яку призначає наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак недотримання правил заповнення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Більше того, орган Пенсійного фонду наділений правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії. Проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Згідно довідки Департаменту освіти Маріупольської міської ради від 25.10.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно працювала на посаді вихователя ясла-садка №24 Гороно з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що у відповідача були наявні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, тому бездіяльність відповідача стосовно зазначеного є протиправною.

Зважаючи на наведене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 КАС України) є правом суду, а не обов`язком. Його відсутність не виключає обов`язковості судового рішення до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України). Застосування судом зазначеного права має бути вмотивованим. Суд у даній справі не вбачає підстав для сумнівів у можливості виконання його рішення відповідачем, інших загроз обов`язковості рішення суду. Тому з урахуванням відсутності відповідного мотивування у клопотанні позивача, суд не вважає за необхідне встановлювати контроль за виконанням власного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., який повинен бути стягнутий на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257, 293-295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування ОСОБА_1 з дня призначення пенсії - 30.06.2021 року періодів роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 до страхового стажу.

Визнати протиправними дії щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 18.06.2021 року про призначення пенсії із зарахуванням періоду роботи з 01.07.1981 року по 13.11.1992 року в д/к №24 до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсії на день її призначення, згідно п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 серпня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.