Справа № 280/1981/22
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 серпня 2022 року Справа № 280/1981/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не виплати позивачу - ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення для педагогічних працівників, які працювали на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років та виходять на пенсію за віком.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести позивачу - ОСОБА_1 виплачу грошової допомоги у розмірі її 10 місячних пенсій станом на день її призначення у законному розмірі для педагогічних працівників, які працювали на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років та виходять на пенсію за віком.

Ухвалою судді від 07.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилається на те, що вона з 2007 року перебувала на обліку у відповідача та їй була призначена пенсія за вислугу років у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте позивач продовжила працювати в освітньому закладі на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і має страховий стаж більше - 30 років на таких посадах. У червні 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки , до моменту призначення пенсії за віком не отримувала будь-якого іншого виду пенсії (за вислугу років ), а тому відповідно до чинного законодавства має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. За таких обставин, вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, 17.06.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. 22276), у якому в обґрунтування заперечень з посиланням на приписи п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 2,5 7 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, вказує, що позивач не має права на виплату грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій, оскільки до призначення пенсії за віком, з 05.11.2007 по 28.11.2007 їй призначалася пенсія за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка виплачена 06.08.2021. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивачу з 05.11.2007 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Після призначення пенсії за вислугу років позивач працевлаштувалася за спеціальністю, працювала та сплачувала у встановленому нормами права порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому їй була припинена виплата пенсії за вислугу років з 29.11.2007.

На підставі особистої заяви позивача відповідачем з 14.07.2021 переведено позивача з пенсії за вислугу років - на пенсію за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

20.09.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки позивач працювала в освітньому закладі на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і має страховий стаж більше - 30 років на таких посадах.

Згідно повідомлення від 04.10.2021 позивачу було відмовлено у виплаті вказаної грошової допомоги на підставі того, що у 2007 році їй було призначено пенсію за вислугою років.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як встановлено судом, за заявою позивача з 05.11.2007 їй вже призначалась пенсія за вислугу років, що сторонами по справі не оспорювалось, яка призупинена 29.11.2007.

Так, позивач звернулась до відповідача зі заявою про виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом 04.10.2021 Головне управління ПФУ в Запорізькій області повідомило, що позивачу була призначена пенсія за вислугу років, а тому відсутні підстави для виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, при переведенні на пенсію за віком.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З огляду на зазначене, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем із вичерпним переліком вимог, а саме наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку №1191 свідчить, що отримання особою до виходу на пенсію за віком будь-якого виду пенсії в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, є перешкодою для призначення спірної грошової допомоги. При цьому законодавство не ставить право особи на допомогу в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до досягнення пенсійного віку.

За змістом вказаних норм отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2020 по справі №175/4086/16-а, від 28.04.2020 по справі №678/941/17, від 12.03.2019 по справі №127/9277/17 та іншим.

Відповідач не заперечує досягнення позивачем на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV, та те, що позивач на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1058-ІV, відповідач вказує на те, що оскільки позивачу раніше призначалася та виплачувалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то під час призначення пенсії за віком у неї відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV.

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком пенсії за вислугою років, що саме вказана умова є спірною в правових позиціях сторін в даній справі.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом

Тобто пенсія, це перш за все виплата, яку повинна отримати застрахована особа

Позивачка. скориставшись у 2007 році своїм правом на призначення пенсії за вислугу років, не реалізувала його у повній мірі, а саме не отримувала пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця.

Судом встановлено, що згідно заяви позивача від 05.11.2007 про призначення пенсії за вислугою років, позивачем у графі № рахунка не було зазначено банківський рахунок.

Крім того, сам відповідач, згідно наданої до відзиву довідки, зазначає, що позивачу було нараховано пенсію за вислугою років за двадцять чотири дня, а саме з 05.11.2007 по 28.11.2007 у сумі 353, 36 грн., а виплачено 06.08.2021 через банківську установу.

Отже, зі змісту вищевказаної довідки слідує, що вказана пенсія була перерахована відповідачем лише 06.08.2021, вже після призначення пенсії за віком відповідно до заяви позивача від 14.07.2021, у якій зазначено номер банківського рахунку для отримання пенсії за віком.

Так, з наданої відповідачем довідки, не вбачається факту того, що позивачу раніше, до призначення пенсії за віком, у 2007 році виплачувалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення». Навпаки, вбачається, що вказана сума була перерахована відповідачем позивачу лише у 2021 році, вже після призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач раніше, до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, отримувала пенсію за вислугу років або будь-який інший вид пенсії.

Враховуючи, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, то саме ГУ ПФУ у Запорізькій області повинно довести свої доводи на яких ґрунтується відзив, проте відповідачем не доведено виплату позивачу пенсії за вислугу років.

З урахуванням того, що відповідач не заперечує факту досягнення позивачем на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України № 1058, факту того, що на день досягнення пенсійного віку він працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України № 1778, та наявності у нього достатнього страхового стажу, а також при відсутності доказів виплати та отримання позивачем пенсії за вислугою років до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 ( до 14.07.2021), суд доходить висновку , що позивач має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, а отже в цій частині позову також слід задовольнити вимоги позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на 14.07.2021 (день призначення пенсії за віком).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова