Справа № 380/25784/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/25784/21 пров. № А/857/7558/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року, ухвалене суддею Сподарик Н.І. у м.Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/25784/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати в загальний трудовий стаж, що необхідний для визначення розміру пенсії за віком, період роботи на посаді вчителя початкових класів СШ №3 міста Воркути з 27.01.1987 по 01.03.1988, зарахувати в пільговому обчисленні пенсії період роботи з 27.01.1987 по 01.03.1988, як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувати кожний рік роботи за один рік і шість місяців та здійснити перерахунок пенсії, її виплату з врахуванням пільгового обчислення стажу з дати призначення та виплати пенсії по віку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційної скарзі скаржник зазначає, що 28.07.2021 позивачем було подано документи та анкету для автопенсії. Розмір пенсії обчислено згідно із Законом №1058-IV з урахуванням страхового стажу роботи 43 роки 03 місяці 02 дні (стаж враховано по 30.06.2021). До загального стажу роботи не було враховано період роботи згідно записів трудової книжки з 27.01.1987 по 01.03.1988 з огляду на наявність виправлень у даті звільнення, а надана в підтвердження періоду роботи довідка видана на прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним. На думку відповідача для зарахування записів трудової книжки з 27.01.1987 по 01.03.1988 період роботи потребує уточнення.

Щодо зарахування періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях у пільговому обчисленні пенсійний орган покликається на те, що такі вимоги позивача є безпідставними, оскільки в матеріалах пенсійної справи та у довідці від 25.02.2019 № 118 відсутні дані щодо поширення на позивача пільг, передбачених для працюючих в цих районах осіб. Згідно доводів скаржника, питання перерахунку пенсії буде розглядатись при надходженні відповіді з Пенсійного фонду Російської Федерації.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ).

28.07.2021 у зв`язку з досягненням 20.05.2021 60-річного віку, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Однак, при обчисленні трудового стажу пенсійним органом не було зараховано трудового стажу позивача, набутого у період з 27.01.1987 по 01.03.1988 на посаді вчителя початкових класів СШ№3 міста Воркута (Республіка Комі) та не зараховано стаж роботи з 27.01.1987 по 18.08.1994 в СШ №3 та СШ№30 м. Воркута як трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців.

11.10.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просила зарахувати в загальний трудовий стаж, що необхідних для визначення розміру пенсії за віком, період роботи на посаді вчителя початкових класів СШ №3 м. Воркути з 27.01.1987 по 01.03.1988, зарахувати в пільговому обчисленні пенсії період роботи з 27.01.1987 по 18.08.1994, як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців та здійснити перерахунок пенсії і її виплату з врахуванням обчислення стажу з дати призначення та виплати пенсії по віку.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 11.11.2021 за №16501-15696/С-52/8-1300/21 повідомило заявника про те, що розмір пенсії обчислено згідно із Законом №1058-IV з урахуванням стажу роботи 43 роки 03 місяці 02 дні (стаж враховано по 30.06.2021). До загального стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 27.01.1987 по 01.03.1988, оскільки дата звільнення з роботи містить виправлення. Щодо поданої довідки від 18.03.2019 №01-61/2 муніципального загальноосвітнього закладу «Середня загальноосвітня школа №23 м.Воркута» про період роботи з 27.01.1987 по 29.02.1988, відповідач зазначив, що дана довідка видана на прізвище « ОСОБА_2 », яке не відповідає прізвищу згідно паспорта « ОСОБА_3 », тому підстави щодо зарахування періодів роботи згідно даної довідки для обчислення пенсії немає. Крім цього, відсутній наказ про звільнення з роботи з СШ №3.

Щодо зарахування в пільговому обчисленні періоду роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районі Крайньої Півночі, за 1988-1994 роки повідомлено, що в матеріалах пенсійної справи та в довідці від 25.02.2019 №118 відсутні дані про поширення на заявника пільг, передбачених для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тому підстави для зарахування в пільговому обчисленні даного періоду роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі немає.

При цьому проінформавовано, що питання перерахунку пенсії буде розглядатися при надходженні відповіді з Пенсійного фонду Російської Федерації.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

В розумінні ст.1 Закону №1058-IV під поняттям «пенсія» розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Заперечуючи проти позовних вимог, пенсійний орган посилається на те, що ним обґрунтовано не прийнято до уваги спірний період, покликаючись на відсутність наказу про звільнення та допущення виправлень у трудовій книжці. Однак записи трудової книжки виконано у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписами та печаткою роботодавця.

Так, судом встановлено, що у трудову книжку внесено запис, що 27.08.1987 ОСОБА_1 прийнята на посаду вчителя навчальних класів в СШ №3 м. Воркута, 01.03.1988 звільнена у зв`язку з переведенням з СШ №3 в СШ №30 на посаду вихователя групи продовженого дня, цього ж дня прийнята вихователем групи продовженого дня в СШ №30.

31.12.1988 прийнята на посад вихователя продовженого дня середньої школи №30 м.Воркута Воркутського міського відділу народної освіти.

01.09.1989 переведена вчителем навчальних класів в СШ №30.

18.08.1994 звільнена по догляду за дитиною до 14 років.

На дату заповнення трудової книжки позивача у спірні періоди діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, яка містила наступні положення:

"2.11. Після зазначення дати заповнення трудової книжки робітник своїм підписом завіряє правильність внесеної інформації.

Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, и після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

..в) Внесення відомостей про роботу

2.13. В графі 3 розділу "Відомості про роботу" в вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком в графі 1 ставиться порядковий номер внесеного запису, в графі 2 зазначається дата приймання на роботу.

В графі 3 пишеться: "Прийняття або призначення в такий-то цех, відділ, підрозділ, участок, виробництво" с зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і призначеного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято робітника, виконуються: для робочих - відповідності з найменуванням професій, зазначених у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робочих; для службовців - у відповідності з найменуванням посад , зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або у відповідності зі штатним розписом.

Зміни і доповнення, внесені у встановленому порядку в зазначений довідник, а також в Єдину номенклатуру посад службовців або штатний розпис, доводяться до відома робітників та службовців, після чого в їх трудові книжки на підставі наказу (розпорядження) адміністрації вносяться відповідні зміни та доповнення.

Якщо робітнику у період роботи присвоюється новий розряд, то про це в установленому порядку вчиняється відповідний запис.

Встановлення робітнику другої та наступної професії відмічається в трудовій книжці з зазначенням розрядів цих професій. Наприклад, слюсарю-ремонтнику була встановлена друга професія - електрогазозварщик з призначенням 3 розряду. В трудовій книжці пишеться: в графі 1 розділу "Відомості про роботу" ставиться порядковий номер запису, в графі 2 - дата встановлення другої професії, в графі 3 пишеться: "Встановлена друга професія - електрогазозварщик з призначенням 3 розряду", в графі 4 зазначається відповідне посвідчення, його номер і дата.

Перевід робітника на другу постійну роботу на тому ж підприємстві оформляється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

д) Заповнення трудової книжки при звільнені

2.25. Записи про причини звільнення повинні виконуватись в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

2.26. Запис про звільнення в трудовій книжці робітника вноситься з дотриманням наступних правил : в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Днем звільнення вважається останній день роботи.

2.27. При переводах з одного підприємства до іншого за розпорядженням вищих органів, за згодою між керівниками підприємств або за рішенням відповідних партійних та радянських органів, а також профсоюзних та комсомольских організацій в графі 3 записується посилання на погодження або рішення цих органів та організацій.

4.1 При звільнені робочого або службовці всі записи про роботу, нагороди та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, завіряються підписом керівника або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.".

Тобто, обов`язок стосовно засвідчення підписом і печаткою покладено на керівництво підприємства та такі дії вчиняються в день звільнення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 (справа № 677/277/17).

Також Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року (справа №490/12392/16-а) та від 04 вересня 2018 року (справа № 423/1881/17) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору колегія суддів враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Щодо надання оцінки правомірності відмови пенсійного органу ОСОБА_1 у зарахуванні в пільговому обчисленні періоду роботи з 27.01.1987 по 18.08.1994 як трудового стажу, набутого в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення"(далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цьогоЗаконуза даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993, передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до ч.2 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, при призначенні пенсії за віком за законодавством України враховується набутий стаж, що підтверджується виданими в належному порядку документами.

Так, пунктом 5 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

За приписами наведеної норми (в редакції Закону N 32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

В п.7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Підпунктом «д» п.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року -за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Згідно з записами трудової книжки позивача, у період з 27.0901.1987 по 18.08.1988 працювала в районі Крайньої Півночі у Воркуті на посаді вчителя початкових класів СШ №3 та СШ №30 м. Воркути.

З огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17 та від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 08.11.2019 у справі № 396/153/17.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

При цьому, приписами пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України, передбачено обов`язок саме позивача зазначити позовні вимоги і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Так, правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає постановити судове рішення, що спрямоване на задоволення певної матеріально-правової вимоги позивача. Рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права.

З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.

В даному випадку позивачем заявлено вимоги про визначення пенсійному органу зобов`язання зарахувати спірні періоди роботи на визначених позивачем умовах.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд першої інстанції встановивши право позивача на зарахування спірних періодів до загального та страхового стажу, керуючись статтею 9 КАС України, дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо зарахування спірних періодів роботи позивача на заявлених умовах, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить.

Відтак, належним способом захисту позивача є визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 27.01.1987 по 01.03.1988 та зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж ОСОБА_1 , набутий у районі Крайньої Півночі за періоди з 27.01.1987 по 18.08.1994 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок пенсії за віком з дати її призначення.

Слід зазначити, що задоволення цих позовних вимог не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду чи призначення пенсії, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року у справі №380/25784/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний