Справа № 640/17309/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року м. Київ №640/17309/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Члена Рахункової палати ОСОБА_8
провизнання протиправним та скасування доручення, Третя особа без самостійний вимог на предмет спору: - Апарат Рахункової палати;

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до члена Рахункової палати ОСОБА_8, в якому просив визнати протиправним і скасувати доручення члена Рахункової палати Дідика А.М. від 04.06.2021 №08-33/АМД-126.

Ухвалою суду від 24.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також до участі у справі залучено апарат Рахункової палати в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність оскаржуваного доручення, яким скасовано доручення, надане позивачем, який обіймає посаду заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту у сфері юстиції та запобігання корупції департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції Рахункової палати, підлеглим йому працівникам; попереджено позивача про неприпустимість прийняття у подальшому подібних доручень; установлено позивачу строк для надання пояснень, що стосуються діяльності підлеглих йому працівників; працівникам очолюваного позивачем департаменту заборонено розголошувати інформацію про об`єкт контролю до розгляду матеріалів на засіданні Рахункової палати, крім надання відповідної інформації члену Рахункової палати. Позивач стверджує, що оскаржуване доручення видане відповідачем необґрунтовано, поза межами його повноважень та у спосіб, не передбачений Конституцією та законами України, оскільки членам Рахункової палати не надано повноважень скасовувати доручення керівників структурних підрозділів Апарату Рахункової палати та вирішувати питання організаційного, інформаційного, довідкового, матеріально-технічного забезпечення діяльності департаментів Апарату Рахункової палати. Позивач уважає, що оскаржуване доручення має всі ознаки акту індивідуальної дії, оскільки врегульовує відносини щодо конкретно визначеного кола осіб, а саме щодо позивача та розрахований на одноразове застосування та безпосередньо впливає на права, свободи та інтереси позивача, створюючи правовідносини, в яких позивач в статусі виконуючого обов`язки директора департаменту фактично позбавлений можливості виконувати свої функціональні призначення та службові обов`язки. Окрім того, оскаржуване доручення породжує для позивача негативні правові наслідки, оскільки фактично встановлює факт його невідповідності займаній посаді та є підставою для подальшого його звільнення із займаної посади.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, наполягаючи на тому, що оскаржуване доручення надане ним на підставі, в межах повноважень і у спосіб, передбачені Конституцією України та Законом України «Про Рахункову палату», Регламентом Рахункової палати та іншими законодавчими актами, якими члену Рахункової палати надано право для виконання своїх повноважень надавати доручення відповідному департаменту (департаментам) Рахункової палати та/або її територіальному підрозділу (підрозділам), керівникам департаментів Рахункової палати та її територіальних підрозділів та іншим працівникам за напрямом діяльності члена Рахункової палати щодо підготовки попередніх пропозицій з планування заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) та планування та здійснення заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту). Відповідно до Положення про департамент контролю у сфері юстиції та запобігання корупції названий департамент, керівником якого є позивач, також виконує інші доручення члена Рахункової палати, надані ним відповідно до його повноважень. Стверджує, що доручення заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту у сфері юстиції та запобігання корупції департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції ОСОБА_1 є незаконним, видане ним з перевищенням службових повноважень, тому обґрунтовано скасоване оскаржуваним дорученням, виданим відповідачем. Водночас відповідач зауважив, що позивач систематично не виконує законодавство і перевищує службові повноваження, у зв`язку з чим відповідачем неодноразово скасовувались доручення, видані позивачем.

Третя особа надала суду письмові пояснення щодо позовної заяви, які просила врахувати при прийнятті рішення за наслідками розгляду справи. Зокрема вказала, що оскаржуване доручення видане відповідачем необґрунтовано та поза межами його повноважень, визначених законодавством. Зауважила, що оскаржуване доручення належним чином не зареєстроване у відповідному структурному підрозділі Рахункової палати, який забезпечує здійснення документообігу, а відтак його правова природа та факт існування не підтверджені.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив наступне.

Позивач проходить публічну, зокрема державну службу на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту у сфері юстиції та запобігання корупції департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції.

03.06.2021 ОСОБА_1 видав доручення №08-33/138д, яким зобов`язав підлеглих йому працівників департаменту ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах їхніх повноважень надати йому інформацію про стан проведення планових заходів державного зовнішнього фінансового контролю, які здійснюють працівники відділів. Зазначив, що доручення також стосується ОСОБА_4 , який безпосередньо підпорядкований ОСОБА_3 , однак, очолює контрольну групу в НАЗК. Інформацію просив надати до 08.06.2021 йому та ОСОБА_5 . Працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доручено взяти на контроль виконання цього доручення.

Згідно з довідкою Рахункової палати від 14.07.2021 №15/261 посада директора департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції Рахункової палати у період з 01.06.2021 до цього часу (станом на час видання довідку) є вакантною.

Ураховуючи викладене, позивач з 01.06.2021 станом на час надання вищевказаного доручення фактично виконував обов`язки за посадою директора департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції у зв`язку з його відсутністю, тобто, був керівником цього департаменту.

04.06.2021 член Рахункової палати ОСОБА_8 надав доручення від №08-33/АМД-126, яким:

- скасував доручення заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту у сфері юстиції та запобігання корупції (ОСОБА_1) від 03.06.2021, оскільки воно стосується прав члена Рахункової палати, встановлених частиною другою статті 23 Закону України «Про Рахункову палату», пункту 7.3 глави 7 Регламенту Рахункової палати та як таке, що видане з перевищенням службових повноважень, встановлених пунктами 5.2.2-5.2.6 Положення про Департамент, а саме без надання членом Рахункової палати ОСОБА_8 ОСОБА_1 таких доручень щодо забезпечення діяльності члена Рахункової палати, зокрема, отримання ним інформації щодо наданих керівниками контрольних груп завдань та щодо стану їх виконання;

- попередив заступника директора департаменту - начальника відділу аудиту у сфері юстиції та запобігання корупції ОСОБА_1 про неприпустимість прийняття в подальшому подібних доручень, які не відповідають вимогам пунктів 5.2.2-5.2.6 Положення про Департамент контролю у сфері юстиції та запобігання корупції та відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про Рахункову палату», п.7.3 глави 7 Регламенту Рахункової палати належать до компетенції члена Рахункової палати. Без надання членом Рахункової палати ОСОБА_8 відповідних доручень в межах компетенції вважати доручення, розпорядження та інші документи, які стосуються контрольних заходів, підписані заступником директора департаменту - начальником відділу контролю у сфері юстиції та запобігання корупції ОСОБА_1 такими, що не підлягають виконанню;

- заступнику директора департаменту - начальнику відділу контролю у сфері юстиції та запобігання корупції ОСОБА_1 надати пояснення члену Рахункової палати Дідику А.М. щодо відсутності у діловода департаменту ОСОБА_5 документів з грифом «Для службового користування» - у зв`язку з покладенням на неї відповідних повноважень та відсутністю службових документів (записок, доповідних тощо) про їх непередачу від ОСОБА_7 ;

- працівникам департаменту, які входять до визначених членом Рахункової палати ОСОБА_8 контрольних груп, зауважив, що згідно зі статтею 32 Закону України «Про Рахункову палату» їм заборонено розголошувати інформацію про об`єкт контролю до розгляду матеріалів на засіданні Рахункової палати, крім надання відповідної інформації члену Рахункової палати;

- контроль за виконанням доручення член Рахункової палати ОСОБА_8 залишив за собою.

Вирішуючи даний спір щодо правомірності видання відповідачем вищевказаного доручення, суд виходить із наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пунктами 8 та 9 частини першої статті 4 КАС України також визначено, що:

- позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;

- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Наразі, як убачається зі змісту позовної заяви, між позивачем, який проходить публічну, зокрема державну службу в Рахунковій палаті, та відповідачем, який є членом Рахункової палати, тобто суб`єктом владних повноважень, існує спір, що стосується саме проходження позивачем публічної служби, оскільки оскаржуваним дорученням відповідач, поміж іншого, скасував доручення, видане позивачем; попередив його про неприпустимість прийняття в подальшому доручень, які не відповідають вимогам п.5.2.2-5.2.6 Положення про Департамент контролю у сфері юстиції та запобігання корупції та відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про Рахункову палату», п.7.3 глави 7 Регламенту Рахункової палати належать до компетенції члена Рахункової палати; попередив, що без надання відповідачем відповідних доручень в межах компетенції доручення, розпорядження та інші документи, які стосуються контрольних заходів, підписані заступником директора департаменту - начальником відділу контролю у сфері юстиції та запобігання корупції ОСОБА_1 уважаються такими, що не підлягають виконанню; витребував від позивача пояснення щодо діяльності підлеглої йому посадової особи.

У контексті завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Тобто, право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване в законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Об`єднана палата Верховного в постанові від 16.10.2020 у справі No910/12787/17ОП зазначила, що порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення суб`єкта владних повноважень, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином це рішення порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту прав та інтересів позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

До надання оцінки правомірності видання відповідачем оскаржуваного доручення, суд уважає за необхідне насамперед встановити наявність порушеного цим дорученням права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

За наслідками задоволення такого позову має відбуватися поновлення (захист) порушеного права позивача.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що оскаржуване доручення відповідача безпосередньо впливає на його права, свободи та інтереси, створюючи правовідносини, в яких позивач в статусі виконуючого обов`язки директора департаменту фактично позбавлений можливості виконувати свої функціональні призначення та службові обов`язки. Також оскаржуване доручення породжує для нього негативні правові наслідки, оскільки фактично встановлює факт його невідповідності займаній посаді та є підставою для подальшого звільнення із займаної посади.

Судом встановлено, що оскаржуване доручення прийняте членом Рахункової палати ОСОБА_8 , а не безпосередньо Рахунковою палатою.

Законом України «Про Рахункову палату» визначено організацію, повноваження та порядок діяльності Рахункової палати.

Відповідно до статті 1 цього Закону Рахункова палата від імені Верховної Ради України здійснює контроль за надходженням коштів до Державного бюджету України та їх використанням. Рахункова палата підзвітна Верховній Раді України та регулярно її інформує про результати своєї роботи. Рахункова палата є державним колегіальним органом. Рахункова палата є юридичною особою, має печатку із своїм найменуванням і зображенням Державного Герба України. Рахункова палата розташовується в місті Києві.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про Рахункову палату» організація, повноваження і порядок діяльності Рахункової палати визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Статтею 17 названого Закону визначено склад і структуру Рахункової палати.

Так, зокрема Рахункова палата складається з тринадцяти членів Рахункової палати. Членами Рахункової палати є Голова Рахункової палати, його заступник та інші члени Рахункової палати. Для забезпечення виконання покладених на Рахункову палату повноважень діє апарат Рахункової палати, що складається з департаментів, територіальних та інших структурних підрозділів (включаючи патронатні служби членів Рахункової палати). Права, обов`язки і повноваження членів Рахункової палати та посадових осіб апарату Рахункової палати визначаються цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про Рахункову палату» визначено статус членів Рахункової палати та посадових осіб апарату Рахункової палати. Зокрема, на члена Рахункової палати поширюється дія Закону України «Про державну службу», крім норм щодо порядку призначення на посаду та звільнення з посади та умов оплати праці члена Рахункової палати, що встановлюються цим Законом. Посадові особи апарату Рахункової палати, включаючи Секретаря Рахункової палати, є державними службовцями. Гарантії діяльності посадових осіб апарату Рахункової палати визначаються Законом України «Про державну службу». Секретар Рахункової палати призначається на посаду та звільняється з посади Головою Рахункової палати за його пропозицією відповідно до рішення Рахункової палати. Інші посадові особи апарату Рахункової палати (крім радників членів Рахункової палати) призначаються на посади та звільняються з посад Секретарем Рахункової палати у порядку, встановленому Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про Рахункову палату» член Рахункової палати забезпечує здійснення заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) відповідно до рішення Рахункової палати. Для виконання своїх повноважень член Рахункової палати надає доручення відповідному департаменту (департаментам) та/або територіальному підрозділу (підрозділам).

Частиною першою статті 28 Закону України «Про Рахункову палату» встановлено, що процедура організації роботи Рахункової палати, територіальних та інших структурних підрозділів її апарату, питання взаємовідносин між структурними підрозділами, членами Рахункової палати та посадовими особами апарату Рахункової палати, інші питання внутрішньої організації діяльності визначаються цим Законом та Регламентом Рахункової палати.

Рішенням Рахункової палати від 28.08.2018 №22-7 затверджено Регламент Рахункової палати (далі також - Регламент).

За змістом глави 15 розділу V Регламенту для забезпечення виконання покладених на Рахункову палату повноважень дії апарат Рахункової палати. Апарат Рахункової палати складається з департаментів, територіальних та інших структур підрозділів )включаючи патронатні служби членів Рахункової палати), визначених структурною Рахункової палати. Організацію та здійснення заходів державного зовнішнього фінансового контрою (аудиту) забезпечують департаменти та територіальні структурні підрозділи Рахункової палати. Посадовими особами апарату Рахункової палати є державні службовці.

Згідно з главою 17 розділу V Регламенту департамент Рахункової палати є самостійним структурним підрозділом апарату Рахункової палати. Очолює департамент директор. Керівник департаменту може мати заступника (заступників). Департаменти Рахункової палати, основними завданнями яких є здійснення заходів державного зовнішнього контролю (аудиту), провадять свою діяльність з урахуванням функціонального розподілу, затвердженого рішенням Рахункової палати, на підставі плану роботи Рахункової палати або рішення Рахункової палати про здійснення позапланового заходу та доручення щодо виконання заходу, підписаного членом Рахункової палати. Члени Рахункової палати забезпечують координацію роботи департаментів відповідно до затвердженого функціонального розподілу департаментів та закріплених за членами Рахункової палати напрямів. Департаменти з питань організаційного, інформаційного, довідкового, матеріально-технічного забезпечення підпорядковуються Секретарю Рахунковою палати - керівнику апарату. Заходи державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) здійснюються департаментом на підставі доручень члена Рахункової палати. Департамент виконує інші доручення члена Рахункової палати, надані ним відповідно до повноважень. Департамент підзвітний та підконтрольний члену Рахункової палати в частині виконання доручень, наданих ним у межах повноважень.

Завдання, функції та права департаменту Рахункової палати та посадові обов`язки його керівника визначаються положенням про департамент. Посадові особи департаменту діють відповідно до посадових інструкцій, затверджених у встановленому порядку.

Главою 26 розділу V Регламенту визначено взаємовідносини членів Рахункової палати з її апаратом.

Згідно з підпунктами 26.1-26.6 указаної глави розділу V Регламенту побудова взаємовідносин членів Рахункової палати з її апаратом здійснюється з урахуванням самостійності та незалежності членів Рахункової палати при здійсненні покладених на них повноважень, а також статусу Секретаря Рахункової палати - керівника апарату та посад державної служби.

Члени Рахункової палати для виконання покладених на них повноважень та з метою забезпечення здійснення заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) надають доручення департаменту (департаментам) та/або територіальному підрозділу (підрозділам), які згідно із затвердженим функціональним розподілом здійснюють заходи державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту), за напрямом діяльності члена Рахункової палати. Члени Рахункової палати надають доручення департаменту та /або територіальному підрозділу і безпосередньо його керівникам, та іншому працівнику (працівникам), визначеним у дорученні та програмі на здійснення заходу державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) за напрямом діяльності члена Рахункової палати щодо: 1) підготовки попередніх пропозицій з плануванням заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту); 2) планування та здійснення заходів державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту). З метою здійснення будь-яких інших дій, спрямованих на забезпечення належного здійснення членами Рахункової палати їх повноважень, член Рахункової палати звертається до Секретаря Рахункової палати - керівника апарату шляхом спрямування службової записки, зокрема, але не виключно із запитами про надання інформації щодо накладення дисциплінарних стягнень, заохочень, заробітної плати та матеріального стимулювання працівників департаментів та/або територіальних підрозділів, про перебування працівників, які плануються до залучення у контрольну групу, на лікарняному, у відпустці, відрядженні чи в складі іншої контрольної групи, в іншому контрольному заході у цей же період часу, тощо. Доручення члена Рахункової палати відповідному департаменту (департаментам) та/або територіальному підрозділу (підрозділам), надане для виконання покладених на члена Рахункової палати повноважень та з метою здійснення заходу державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту), підлягає обов`язковій реєстрації в структурному підрозділі, який забезпечує здійснення документообігу в Рахункові палаті. Зазначений структурний підрозділ забезпечує невідкладене доведення його до відома департаменту (департаментів) та/або територіального підрозділу (підрозділів) для виконання, а також Секретаря Рахункової палати - керівника апарату. Секретар Рахункової палати - керівник апарату після отримання копії доручення члена Рахункової палати та у разі виявлення обставин, зазначених у підпункті 26.7 цього Регламенту, які перешкоджають посадовими особам апарату Рахункової палати виконувати такі доручення, інформує про них протягом 2 робочих днів члена Рахункової палати.

Підпунктом 26.7 глави 26 розділу V Регламенту визначено обставини, які є перешкодою посадовій особі апарату Рахункової палати виконувати доручення члена Рахункової палати на здійснення заходу державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту).

Згідно з підпунктом 26.8 глави 26 розділу V Регламенту член Рахункової палати після отримання повідомлення Секретаря Рахункової палати - керівника апарату про наявність вищезазначених обставин, які можуть перешкоджати виконанню доручення окремими посадовими особами апарату Рахункової палати, невідкладно забезпечує внесення змін до доручення шляхом видання нового доручення у встановленому порядку.

Таким чином, на виконання покладених на члена Рахункової палати повноважень та з метою здійснення заходу державного зовнішнього фінансового контролю (аудиту) член Рахункової палати надає доручення відповідному департаменту (департаментам) Рахункової палати, яке підлягає обов`язковій реєстрації підлягає обов`язковій реєстрації її структурним підрозділом, що забезпечує здійснення документообігу в Рахункові палаті, і який забезпечує невідкладене доведення такого доручення до відома департаменту (департаментів) та Секретаря Рахункової палати - керівника апарату.

Пунктом 2 розділу І Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5 (далі також - Правила), визначено, що службовий документ - офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити.

Службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконання і оперативним використанням наявної в документах інформації і полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою установою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ (пункт 1 глави 3 розділу ІІІ Правил).

Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу ІІІ реєстрацію документів проводить централізовано служба діловодства. Не підлягають реєстрації службою діловодства документи, зазначені у додатку 4 до цих Правил.

Відповідно до пункту 5 глави 3 розділу ІІІ Правил під час реєстрації документу надається умовне цифрове (літерно-цифрове) позначення - реєстраційний індекс.

Додаток №4 містить Примірний перелік документів, що не підлягають реєстрації службою діловодства, в якому відсутні доручення, які видаються посадовими чи службовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях.

Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 (далі також - ДСТУ 4163-2003), установлені вимоги, зокрема щодо складу реквізитів документів, вимог до їх змісту і розташування. Так, пунктом 4.1 ДСТУ 4163-2003 до складу реквізитів документів віднесено, поміж іншого, 12 - реєстраційний індекс документа.

Відтак, відповідно до вищевказаних правових норм доручення члена Рахункової палати підлягає обов`язковій реєстрації відділом документообігу та архівної справи Рахункової палати з проставленням реєстраційного індексу.

Як убачається зі змісту оскаржуваного доручення, його прийняття обґрунтоване членом Рахункової палати ОСОБА_8 необхідністю реалізації ним визначених статтею 23 Закону України «Про Рахункову палату», пунктом 7.3 глави 7, главою 26 Регламенту Рахункової палати повноважень члена Рахункової палати, забезпечення виконання наданих ним в межах компетенції доручень, а також налагодження ефективної роботи департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції Рахункової палати. Отже, зазначене доручення відповідно глави 26 розділу V Регламенту підлягало обов`язковій реєстрації в структурному підрозділі Рахункової палати, який забезпечує здійснення документообігу, і доведення цього доручення до відома департаменту контролю у сфері юстиції та запобігання корупції, зокрема в особі його керівника ОСОБА_1, та до відома Секретаря Рахункової палати - керівника апарату.

Згідно з доводами третьої особи Рахункової палати оскаржуване доручення члена Рахункової палати Дідика А.М. не зареєстроване у структурному підрозділі, який забезпечує здійснення документообігу в Рахунковій палаті. Зокрема, відповідно до службової записки начальника відділу документообігу та архівної справи Рахункової палати від 21.07.2021 №01-79/116, адресованої директору юридичного департаменту Рахункової палати, доручення члена Рахункової палати Дідика А.М. від 04.06.2021 №08-33/АМД-126 до названого відділу не надходило та не реєструвалось. Про вказане доручення Рахункова палата дізналася лише після відкриття судом провадження у даній адміністративній справі та отримання копії позовної заяви ОСОБА_1

Судом також не встановлено, що Секретар Рахункової палати - керівник апарату був повідомлений про зазначене доручення.

Візуальний огляд копії оскаржуваного доручення, наданої позивачем, свідчить про наявність у ньому лише вихідної дати та індексу, проставленого членом Рахункової палати ОСОБА_8, реєстраційний індекс документа, проставлений відділом документообігу та архівної справи Рахункової палати відсутній, що дає підстави суду дійти висновку про недотримання відповідачем вимог Регламенту щодо обов`язкової реєстрації цього доручення в структурному підрозділі, який забезпечує здійснення документообігу в Рахункові палаті.

Глава 4 вищевказаних Правил встановлює порядок організації передачі документів та їх виконання.

Зокрема, згідно з пунктом 4 глави 4 розділу ІІІ цих Правил факт передачі документів виконавцям фіксується шляхом проставлення відповідної відмітки в реєстраційній формі із зазначенням інформації про виконавців, яким передано оригінал документа та його копії.

Згідно з пунктом 6 глави 4 розділу ІІІ Правил за виконання документа відповідають особи, зазначені у розпорядчому документі, резолюції керівника установи, та працівники, яким безпосередньо доручено виконання.

У позовній заяві позивач не вказав яким чином оскаржуване доручення було передано для виконання. Проте, не зважаючи на зазначену обставину, суд враховує, що до відділу документообігу та архівної справи Рахункової палати зазначене доручення не надходило та ним не зареєстроване, Секретаря Рахункової палати - керівника апарату про це доручення з метою виявлення обставин, зазначених у підпункті 26.7 Регламенту, які перешкоджають посадовими особам апарату Рахункової палати виконувати такі доручення, не повідомлено, та дійшов висновку, що це доручення в установленому порядку для його виконання позивачу не передавалося, отже, виконанню ним не підлягає. Відтак, це доручення наразі не має обов`язкового характеру безпосередньо для позивача та не породжує для нього жодних правових наслідків.

З огляду на викладене суд критично сприймає доводи позивача про те, що вказане доручення позбавило його можливості виконувати свої функціональні призначення та службові обов`язки. Також суд не погоджується з позивачем стосовно того, що це доручення породжує для нього негативні правові наслідки, оскільки встановлює факт його невідповідності займаній посаді та є підставою для подальшого звільнення із займаної посади. На переконання суду, вказане доручення за своєю правовою не є ні службовим документом, який фіксує факт невідповідності позивача займаній посаді, ні невід`ємною частиною рішення суб`єкта владних повноважень про звільнення позивача із займаної посади, тому саме по собі не може бути підставою для подальшого його звільнення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16, від 02.08.2019 у справі №0240/3532/18-а, від 07.11.2019 у справі №826/1647/16.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок довести суду порушене право внаслідок вчинення відповідачем - суб`єктом владних повноважень відповідних дій чи прийняття відповідного рішення.

Наразі позивач належним чином не довів порушення своїх прав внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного доручення, з огляду на що суд, не надаючи правової оцінки правомірності прийняття відповідачем цього доручення, дійшов висновку про відсутність підстав для захисту прав та інтересів позивача, що зумовлює необхідність відмовити у задоволенні його позову.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. При цьому судом враховується рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, в пункті 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994).

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору удового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до члена Рахункової палати ОСОБА_8 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко