Справа № 640/17698/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року м. Київ № 640/17698/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.04.2020 №1-2615.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно розраховано земельний податок за 2020 рік в розмірі 1% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (2871265,94 грн. х 1% = 28712,66 грн.).

Позивач зазначив, що є власником земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, отриманого 21.05.2009, з цільовим призначенням - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва У вказаному акті та у Нормативній грошовій оцінці від 19.06.2020 відсутній код класифікації видів цільового призначення земель, який має бути 02.01 згідно наказу Державного комітету України із земельних ресурсів «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» від 23.07.2010 №548.

Позивач стверджує, що код класифікації видів цільового призначення 02.01, в свою чергу, змінює коефіцієнт нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 3 на 1, що знижує нормативну грошову оцінку земельної ділянки в три рази, а саме 2871265,94 грн./3 = 957088,65 грн. та ставка податку на земельну ділянку (1% від нормативної грошової оцінки) становитиме 9570,88 грн.

Позивач зазначив, що він зробив всі необхідні дії для внесення даного коду класифікації 02.01 видів цільового призначення до Публічної кадастрової карти України, який значно зменшить нормативну грошову оцінку земельної ділянки та відповідно ставку земельного податку, а відтак просить скасувати протиправне, на його думку, податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2020 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що органи державної податкової служби не мають повноважень на визначення, присвоєння, зміну чи внесення кодів класифікації видів цільового призначення земель, та, відповідно, жодних таких дій не здійснюють. При цьому вид (код виду) цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, не внесено до Державного земельного кадастру.

Таким чином, відповідно до примітки 2 таблиці № 1 до додатка 3 Положення застосовується ставка податку в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки. Відповідно до даних Державного земельного кадастру нормативна грошова оцінка належної позивачу земельної ділянки складає 2871265,94 грн. Отже, розрахунок податкового зобов`язання на 2020 рік згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення розрахований наступним чином 2871265,94 грн. х 1% = 28712,66 грн., тобто здійснений з дотриманням норм діючого законодавства. Відтак податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій заперечив проти вкладених у відзиві аргументів відповідача та просив позов задовольнити.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0948 га, кадастровий номер :75:740:0062, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №006832, отриманого 21 травня 2009 року з цільовим призначенням - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 01.04.2020 № 1-2615, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України визначено позивачу суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 28712,66 грн.

Відповідно до розрахунку податок нарахований наступним чином:

2871265,94 грн. х 1% = 28712,66 грн.; де:

2871265,94 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки;

1% - ставка земельного податку - прим. 2 до таблиці № 1 до додатка 3 Рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974, яке застосовується з 1 січня 2019 року).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, а справляння плати за землю Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно зі статтею 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до абз. 1 пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до пункту 1 та пункту 3 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти сільського, селищного, міського голови, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади.

Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів» від 23.06.2011 № 242/5629 (зі змінами та доповненнями) встановлено ставки земельного податку (далі - Рішення № 242/5629).

Згідно пункту 3 Рішення № 242/5629 зобов`язано Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надавати органам державної фіскальної служби інформацію (дані) з міського земельного кадастру про земельні ділянки, а згідно пункту 4 цього Рішення, органам державної фіскальної служби рекомендовано при адмініструванні плати за землю в м. Києві використовувати інформацію (дані) з міського земельного кадастру.

Додаток 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974) визначає Положення про плату за землю в місті Києві (далі - Положення).

Відповідно до п.3.1 вказаного Положення базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Положенням.

Згідно з п.11.1 Положення підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 затверджено Класифікації видів цільового призначення земель. Зокрема, розділом ІІ визначено, землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва):

02.01 - Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

02.02 - Для колективного житлового будівництва;

02.03 - Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку;

02.04 - Для будівництва і обслуговування будівель тимчасового проживання;

02.05 - Для будівництва індивідуальних гаражів;

02.06 - Для колективного гаражного будівництва;

02.07 - Для іншої житлової забудови;

02.08 - Для цілей підрозділів 02.01 - 02.07, 02.09, 02.10 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду;

02.09 - Для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови;

02.10 - Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

Як вбачається з поданого позивачем та відповідачем Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.02.2020 та від 18.06.2020, виданих Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: м. Київ, Святошинський район, Житомирського шосе, 19 км, діл. № 3-б (первинна профспілкова організація ТОВ «Енергоресурс»), площею 0,0948 га, кадастровий номер ділянки: :75:740:0062, складає - 2871265,94 грн., категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земельної ділянки: Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

З огляду на викладене, вбачається, що код виду цільового призначення земельної ділянки (кадастровий номер: :75:740:0062) згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, не внесено до Державного земельного кадастру.

Отже, станом на час розрахунку ГУ ДПС у м. Києві позивачу земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік, вид цільового призначення земельної ділянки позивача (що знаходиться за адресою: м. Київ, Святошинський район, Житомирського шосе, 19 км, діл. № 3-б, площею 0,0948 га, кадастровий номер ділянки: :75:740:0062) не був внесений до Державного земельного кадастру.

Відповідно до прим. 2 до таблиці № 1 додатка 3 до Рішення № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974, яке застосовується з 1 січня 2019 року) якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Таким чином, оскільки вид цільового призначення земельної ділянки позивача не був внесений до Державного земельного кадастру, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що належить позивачу, складає 2871265,94 грн., відповідачем обґрунтовано проведено розрахунок податкового зобов`язання на 2020 рік у відношенні 1% що дорівнює 28712,66 грн.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача у даному випадку на те, що ним зроблено всі необхідні кроки для внесення коди класифікації 02.01 видів цільового призначення, оскільки позивачем до матеріалів справи додано лише Повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № ПВ-020. З вказаного повідомлення вбачається, що підставою відмови зазначено: із заявою звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру; документи подані не в повному обсязі.

Отже, вказана відмова на внесення змін не є остаточною та передбачає право позивача на повторне звернення за умови дотримання необхідного Порядку. Проте доказів повторного звернення позивача на внесення змін матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 та Закону України «Про оцінку землі» від 11.12.2003 № 1378-IV ведення Державного земельного кадастру та надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Держгеокадастр та його територіальні органи.

Суд вважає, що відносини позивача з управлінням Держгеокадастру стосовно змін коду класифікації земельної ділянки, жодним чином не впливають на розрахунок земельного податку податковим органом, який при його розрахунку керується відповідною інформацією з Держгеокадастру.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що органи державної податкової служби не мають повноважень на визначення, присвоєння, зміну чи внесення кодів класифікації видів цільового призначення земель, та, відповідно, жодних таких дій не здійснюють.

З урахуванням наведеного у сукупності суд приходить до висновку, що приймаючи податкове повідомлення-рішення від 01.04.2020 № 1-2615, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 28712,66 грн., відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оскільки позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволенню.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко