Справа № 560/2798/21
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2022-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 560/2798/21

адміністративне провадження № К/990/22079/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О.О., перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 560/2798/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Хмельницькій області № від 02 грудня 2020 року, яким застосована штрафна санкція у сумі 500 000 грн за зберігання пального без наявності ліцензії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позов задоволено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач вже звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами, які ухвалами Верховного Суду від 25 травня 2022 року, від 22 червня 2022 року та від 25 липня 2022 року було повернуто.

16 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшла вчетверте подана касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 560/2798/21.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Аналогічно попереднім касаційним скаргам, у поданій вчетверте касаційній скарзі скаржник, як на підставу касаційного оскарження, посилається на пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас касаційна скарга не містить належного обґрунтування зазначених підстав для касаційного оскарження.

Верховний Суд у своїх ухвалах про повернення раніше поданих касаційних скарг вже звертав увагу скаржника на те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права; безпосередній висновок судів попередніх інстанцій, який такому суперечить; обґрунтування подібності правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Суд звертає увагу скаржника, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

У поданій касаційній скарзі скаржник, серед іншого, зазначає, що Сьомим апеляційний адміністративним судом порушено норми процесуального права, оскільки застосовано норми права, а саме положення статті 77 КАС України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №160/10203/19, та положення частини шостої статті 78 КАС України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 806/570/16.

З цього приводу Верховний Суд, зокрема у своїй ухвалі про повернення касаційної скарги від 25 липня 2022 року, зауважив, що скаржником не взято до уваги, що у справі № 160/10203/19 зміст правовідносин полягав у тому, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Однак у справі, у якій подано касаційну скаргу, зміст правовідносин полягає у здійсненні позивачем діяльності зі зберігання пального без наявності дійсної ліцензії. При цьому, створення умов державою задля отримання такої ліцензії не є спірним у цій справі, а спір полягає безпосередньо у наявності чи відсутності обов`язку у позивача отримати ліцензію.

У справі № 806/570/16 було встановлено, що прийняттю податкових повідомлень-рішень передувало прийняття постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Тобто, податкові повідомлення-рішення були наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Однак, у справі, у якій подано касаційну скаргу, податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами проведеної фактичної перевірки на підставі висновків складеного акту. Протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою1 статті 164 КУпАП, який в подальшому направлено до суду для прийняття рішення (справа №688/15/21), також було прийнято на підставі акту фактичної перевірки.

Отже, Верховний Суд зауважив, що у справі, у якій подано касаційну скаргу, та у справах, які були предметом розгляду Верховним Судом, правовідносини не є подібними.

Верховний Суд у своїй ухвалі від 25 липня 2022 року також зауважив, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак скаржником не обґрунтовано, в чому полягала помилка судів при застосування відповідних норм права та як такі норми мають застосовуватись.

Крім того, питання дотримання судами норм процесуального права не може бути підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд також вже звертав увагу скаржника на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, прийнятність доводів про ненадання оцінки усім доказам у справі можливе виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу, яких у касаційній скарзі не викладено.

Відсутність у касаційній скарзі належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, які передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, унеможливлюють перевірку такої умови.

Верховний Суд у своїй ухвалі від 25 липня 2022 року про повернення раніше поданої касаційної скарги зауважив, що доводи касаційної скарги не містять посилань на порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 77 КАС України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Разом з тим, висновок суду апеляційної інстанції стосується питання надання належних та допустимих доказів позивачем у справі під час проведення перевірки. Скаржником не доведено помилковість врахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі №520/8681/18, відповідно до якого відсутні підстави для дослідження та перевірки первинних документів, наданих під час судового розгляду, проте які не досліджувались контролюючим органом та були відсутні у платника податків, і це стало наслідком недобросовісної поведінки самого позивача. Питання про відступлення від вказаного висновку Верховного Суду не порушується скаржником у справі.

Однак звертаючись до суду з касаційною скаргою вчетверте, скаржник так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом.

Змістовно обґрунтування касаційної скарги не змінилося.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому неодноразово надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 560/2798/21- повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Шишов