Справа № 640/21515/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року м. Київ № 640/21515/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій та зобов`язання винити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ГУ ПФУ в м. Києві, в якому позивач просить суд:

1) визнати дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати по крайні за 2014-2016 роки при призначенні позивачу пенсії за віком у 2019 році протиправними;

2) зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплачувати пенсію за віком у відповідності до ч. 1 ст. 27 та ч.ч. 1,2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2016-2018 роки з дня призначення пенсії за віком - з 08 квітня 2019 року.

Позиція позивача.

Позивач зазначає, що перебуває як пенсіонер на обліку у ГУ ПФУ у м. Києві та з 08 квітня 2019 року отримує пенсію за віком.

До цього, як додає позивач, після звільнення з військової служби у 2009 йому була призначена пенсія за вислугу років "військова" згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Надалі, 08 квітня 2019 року, досягши віку 60 років, які передбачені ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ", а отже набувши право на пенсію за віком, він подав до ГУ ПФУ необхідні документи та заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст.ст. 26, 27, 40 Закону № 1058 замість пенсії за вислугу років, призначеної раніше відповідно до розділу ІІ Закону № 2262.

Однак, за Законом № 1058 пенсія склала менше, ніж очікував позивач.

Головною причиною цього, як зазначає позивач, стало застосування для розрахунку пенсії показник середньої заробітної плати про країні за 2014 - 2016 (3764,40 *1,17 = 4404,35 грн.), а не значно більший показник за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком, тобто, за 2016, 2017 та 2018 у розмірі 6188,89 грн. згідно із ч. 2 ст. 40 Закону № 1058. Внаслідок таких дій, як зазначає позивач, розмір пенсії суттєво знижений.

Позивач зазначає, що на своє звернення отримав відповідь, яка не містила переконливих аргументів щодо застосування показників 2014 - 2016.

Позивач вважає, що звернувся 08.04.2019 до ГУ ПФУ із заявою про призначення йому замість «військової» пенсії за вислугу років, передбаченої Законом № 2262, іншого виду пенсії - пенсії за віком, передбаченої Законом № 1058.

Тобто, як вважає позивач, мова йде про призначення йому вперше нового виду пенсії передбаченого Законом № 1058, замість попереднього, не передбаченого Законом № 1058, а передбаченого Законом № 2262.

Посилаючись на власне розуміння норм профільного законодавства, ст. 9 Закону № 1058 позивач, зазначає, що нею передбачено три види пенсії: за віком, по інвалідності та пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Позивач вважає, що у його випадку про жоден перерахунок або переведення з одного виду пенсії на інший в межах Закону 1058 не йдеться.

Позивач наполягає, що ретельний аналіз ст.ст. 27, 40, 45 Закону 1058 та низки статей Закону 2262 свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, теж передбачений цим самим законом. Показник середньої заробітної плати при такому переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення або попереднього перерахунку першої пенсії, передбаченої Законом N 1058. Однак, у випадку з позивачем, як він зазначає, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Адже, як зазначає позивач, після того, як йому у 2009 було призначено пенсію відповідно до Закону 2262, який передбачає інші, ніж Закон 1058, підстави та порядок призначення пенсії, за призначенням пенсії відповідно до Закону 1058 він звернувся вперше.

Крім того, як зазначено у позові, після призначення першої («військової») пенсії він продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Відтак, як вважає позивач, має бути застосований показник середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за три календарні роки, що передували року його зверненню за призначенням пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону 1058, тобто за 2016 - 2018 роки (6188,89 грн.).

Позивач також звертає увагу на те, що норма ч. 3 ст. 45 Закону 1058, на яку посилається ГУ ПФУ, не може поширюватись на випадок переведення пенсіонера з "військової"" пенсії за вислугу років на пенсію за віком враховуючи те, що відповідно до наведеної норми "При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плата (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.". Попередній вид пенсії - це пенсія за вислугу років. При розрахунку попереднього виду пенсії не застосовується жоден показник середньої заробітної плати по країні, оскільки цього не передбачає формула розрахунку «військової» пенсії. А відтак, при призначенні пенсії за Законом № 1058 не може застосовуватись показник за 2014 - 2016, оскільки при обчисленні попередньої пенсії такий показник не застосовувався.

З огляду на те, що позивач звернувся із заявою про переведення на новий вид пенсії у 2019, то, як вважає позивач, має бути застосований показник середньої заробітної плати за 2016 - 2018.

Позивач зазначає, що листування з відповідачем (в контексті строку звернення о суду) тривало від його заяви від 06.06.2019 та до останньої відповіді ГУ ПФУ від 30.09.2019.

Відповідно до позиції ГУ ПФУ, - оскільки позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ та отримував пенсію за вислугу років, тому згідно заяви від 08.04.2019 його було переведено на пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону. Таким чином, як констатує позивач, відповідач вважає, що підстави для перерахунку пенсії з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки відсутні.

Позиція відповідача.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у позові.

Зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ з 2019 року та отримує пенсію за віком відповідно до ст.. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Додає, що 08.04.2019 року позивача було переведено, за його заявою, з пенсії за вислугу років «військової», призначеної у 2009 році на підставі ст.ст. 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, як зазначає ГУ ПФУ, 15.07.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок його пенсії з урахуванням таких періодів: 01.01.2004 - 20.06.2009 рр. - військова служба; 01.07.2000 - 20.06.2009 рр. - військове грошове забезпечення; 01.09.2009 - 31.12.2014 рр. - заробітна плата згідно довідки ф. ОК-5; 01.09.2009 - 31.12.2014 рр. - період роботи.

ГУ ПФУ зазначає, що позивачу надана відповідь в якій зазначено, що розмір пенсії з 08.04.2019 було перераховано, з урахуванням додатково наданих документів Позивачем.

Проте, 03.09.2019 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ із заявою провести перерахунок пенсії відповідно до заяви 08.04.2019 року.

Листом від 30.09.2019 №214118/03, як зазначено у відзиві, ГУ ПФУ повідомило позивача, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію зі віком відповідно до Закону 1058-1V.

З посиланням на положення п.2 ст. 10, ст. 45 Закону 1058-IV відповідач повідомив у відповіді, що оскільки позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262, тому згідно заяви від 08.04.2019, позивача було переведено на пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно Закону 1058- IV.

Додає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-08 з 01.10.2017 було проведено осучаснення раніше призначених пенсій відповідно до Законів № 2262 з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки в розмірі 3764,40 грн.

Відповідно до постанови КМ України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до 4.2 ст. 42 Закону 1058- IV, затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 1,17, а саме, 3764.40 грн. * 1,17 = 4404.35 грн.

Додає, що пенсію позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 41 рік 4 місяці 22 дні та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.07.2000 по 28.02.2019 рр..

Пенсію обчислено: 4404,35 грн. * 2,40479 * 0,41333 - 4377,80 грн., де 4404,35 грн. - середня заробітна плата по Україні за 2014-2016 з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,17, 2,40479 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати; 0,41333 - коефіцієнт страхового стажу; 4377,80 грн. - основний розмір пенсії.

Розмір пенсії з 08.04.2019 становить 4467,62 грн., із них: 4377,80 грн. - основний розмір пенсії; 89,82 грн. - доплата за понаднормативний стаж.

У листі від 22.08.2019 ГУ ПФУ додатково повідомило позивача про те, що кошти по перерахунку з 08.04.2019 будуть нараховані в наступний виплатний період.

ГУ ПФУ у відзиві додає, що пенсію обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно до норм чинного законодавства

Відтак, відповідач не вбачає зі свого боку порушень прав чи інтересів позивача.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді Шрамко Ю.Т. (Мамедовой Ю.Т.) від 11.11.2019 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

09.07.2020, 28.02.2021, 02.07.2021, 22.07.2021, 11.11.2021 позивач звертався із клопотаннями про прискорення розгляду справи.

Між тим, 20.06.2022 розпорядженням керівника апарату суду № 1011 справу № 640/31515/19 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Мамедовой Ю.Т.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний позов 20.06.2022 розподілено на суддю Кармазіна О.А.

Ухвалою від 22.06.2022 справу прийнято до провадження судді Кармазіна О.А., вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), в порядку ст. 263 КАС України.

Встановлені судом обставини.

У даному випадку учасниками справи не спростовуються та не заперечуються, а матеріалами справи підтверджуються наведені вище обставини початкового призначення позивачу пенсії за Законом № 2262-Х1І «за вислугу років», подальше подання 08.04.2019 заяви про переведення на інший вид пенсії та власне подальше переведення позивача на інший вид пенсії, як зазначено вище, - за Законом №1058-1V на «пенсію за віком» та з урахуванням вищезгаданої постанови КМ України проведено перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні - як зазначено вище.

У заяві від 03.09.2019 позивач просив враховувати з 08.04.2019 показник середньої заробітної плати за 2016 - 2018 (6188,89 грн.).

ГУ ПФУ надало позивачу роз`яснення щодо нормативно-правового регулювання спірного питання та з викладенням відповідних розрахунків, застосованих до даного випадку.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Відтак, для цілей застосування того чи іншого показника формули розрахунку/ перерахунку пенсії, показника середньої заробітної плати, який має застосовуватись у спірних відносинах, слід визначитись, чи мало місце призначення позивачу пенсії вперше у 2021 році, чи раніше, що, відповідно, зумовлює застосування належних до цих обставин норм права.

При цьому, як зазначає і сам позивач, він самостійно зазначив «вид перерахунку» - «перехід на інший вид пенсії».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (у початковій редакції) військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

З урахуванням подальших змін, дана стаття має наступну редакцію.

Так, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Те саме передбачено ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Таким чином, на рівні вказаних норм установлено рівнозначність статусу вказаних пенсій, які отримував та отримує позивач, як державних, - як отримуваних за одним Законом, так і за іншим.

Обравши одну з державних пенсій при виході на пенсію (у період до подання заяви від 04.03.2021) згідно Закону N 2262-XII, особа вважається такою, якій вперше призначено одну з державних пенсій.

Подальше отримання іншої державної пенсії не свідчить про призначення пенсії вперше («повторно вперше», що само по собі є взаємовиключним), а свідчить про переведення з одного виду державної пенсії на інший.

Наведене вже само по собі вказує на помилковість висновків позивача відносно того, що інша державна пенсія, яка виплачувалась йому після подання заяви від 08.04.2019 за Законом № 1058-IV є пенсією, яка також призначена вперше.

На підтвердження цієї тези слід додати, що відповідно до ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні, що вказує на єдність статусу державних пенсій за Законом № 2262-XII та за Законом № 1058-IV, які складають єдину систему пенсійного забезпечення громадян України, у зв`язку з чим призначення пенсії вперше за одним з цих законів та подальша виплата вже за іншим законом не змінює кваліфікації цих процедур як призначення пенсії та подальше переведення з одного виде пенсії на інший, а не призначення державної пенсії повторно вперше (вдруге вперше).

На підтвердження тези відносно того, що у даному випадку у 2019 відбулось не призначення пенсії вперше, а переведення з одного виду пенсії на інший, слід зазначити, відповідно до положень статті Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначаються такі види державних пенсій:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років.

У свою чергу, відповідно до ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

З наведеного у сукупності вбачається, що процедура призначення пенсії вперше пов`язується з первинним зверненням за призначенням пенсії, тобто - вперше за одним з видів пенсій (пенсійних виплат), чи «за вислугу років», чи на «пенсію за віком».

У свою чергу, переведення з одного типу пенсійних виплат на інший, не змінює сутності такої процедури, як такої, що може бути ініційована після первинного (вперше) призначення одного з видів пенсії та по суті є продовженням виплати зміненої за кваліфікаційними ознаками державної пенсії.

Визначення «призначення пенсії» та «переведення» з одного виду пенсії на інший" не є співставними та є різними правовими категоріями за підставами виникнення та наслідками реалізації.

Визначення терміну «переведення» не може застосовуватись у значенні «первинного призначення» пенсії.

Аналогічний підхід висловлено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі № 640/21249/20.

Пенсія за віком, яка отримується позивачем з 2019 в рамках Закону № 1058-IV, та пенсія за вислугу років, яка отримувалась до цього в рамках Закону № 2262-ХІІ, є одними з видів державних пенсійних виплат, у зв`язку з чим за заявою від 08.04.2019 відносно позивача мало місце саме переведення на інший вид пенсійних виплат - за віком, на іншу державну пенсію, що свідчить про помилковість доводів позивача в аспекті заявлених позовних вимог та свідчить про відсутність підстав для застосування до спірних відносин ч. 2 ст. 40 Закону № 1058 (як для випадків призначення пенсії вперше) та для зобов`язання ГУ ПФУ провести з 08.04.2019 перерахунок пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2016-2018 роки, у розмірі 6188,89 грн.

У даному випадку, враховуючи положення Закону № 2148-VIII (щодо осучаснення пенсій) та постанови КМ України № 124 від 20.02.2019 (щодо проведення перерахунків у 2019) судом не вбачається порушень прав позивача з боку ГУ ПФУ.

Наведені позивачем доводи та надані матеріали не спростовують вищенаведених висновків суду та не доводять зворотного.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Що стосується посилання позивача на судову практику, слід зазначити, що судова практика не стоїть на місці. У багатьох сферах вона еволюціонує і постійно розвивається. Як свідчить і практика ЄСПЛ, Конвенція - це живий організм, і її необхідно тлумачити з урахуванням реалій сьогоднішнього дня. Як зазначив Суд у рішенні «Тайрер проти Сполученого Королівства» від 25 квітня 1978 р. (Tyrer v. the United Kingdom), вперше тлумачити Конвенцію як «живий організм» («живий інструмент») почала Європейська комісія з прав людини, а Суд з таким тлумаченням погодився: «Суд повинен також нагадати, що, як слушно наголосила Комісія, Конвенція є живим інструментом і повинна тлумачитися у світлі умов сьогодення (п. 31)», чим і керується суд у даній справі.

При цьому, у першому, як і другому випадку, справу направлено на новий розгляд, та рішення по суті не було прийнято, обставини стосувались іншого періоду. Що стосується останнього прикладу, рішення стосувалось застосування іншого Закону - № 1788-XII, який не регулює спірні відносини. Більш того, у зазначених справах не аналізувалося застосування у спірних відносинах, як у даному випадку, постанови КМ України № 124 від 20.02.2019 та Закону № 2148-VIII, з урахуванням яких здійснювалось переведення на інший вид пенсії, що також вказує на неспівставність обставин вказаних справ та правового регулювання до даної справи.

Відносно тези щодо того, що частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, слід повторитися, що відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні, що вказує на помилковість тези про «відірваність» цього Закону від системи пенсійного забезпечення, інших законів з питань пенсійного забезпечення та його «особливе», відокремлене застосування до питань призначення пенсій та переведення на інший вид пенсії.

Відтак, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відтак, оскільки судом не встановлено вчинення ГУ ПФУ відносно позивача протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності або ж прийняття протиправного рішення, підстав для задоволення судом не вбачається.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Днем вручення процесуальних документів в електронній формі є день отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу особи (п. 2 ч. 6 ст. 251 КАСУ), якою є (п. 5.8. Положення про ЄСІТС від 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21): сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів або адреса електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (п. 59 «Перехідні положення»).

Зважаючи на Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, в електронній формі апеляційні скарги подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя О.А. Кармазін