Справа № 240/1308/22
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Житомир справа № 240/1308/22

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення від 10.02.2022 просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо повернення документів та відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги, відповідно до вимог та Порядком призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850;

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги йому на доопрацювання та відмову у виділенні асигнувань для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням медико-соціальною експертною комісією другої групи інвалідності та відсотка втрати професійної працездатності (пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ);

- зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням Закону України "Про внесення змін до ст.23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допрмоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності працівника міліції" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії, передбачені Порядком призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ №850 на підставі розрахунку потреби у коштах, виділити Департаменту з питань виконання кримінальних покарань кошти для виплати йому одноразової допомоги у зв`язку із встановленням медико-соціальною експертною комісією другої групи інвалідності та відсотка втрати професійної працездатності (пов`язаних з проходженням служби в - органах внутрішніх справ) у сумі 405240,00 грн ( 420400,00*200 - 15160,00), що відповідає 200 розмірам прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року з урахуванням виплачених йому сум.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.09.2021 позивач звернувся до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з усіма документами, передбаченими Порядком призначення та виплати одноразової допомоги.

Однак, Департамент з питань виконання кримінальних покарань листом відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги та скасував своє рішення про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з поверненням Міністерством юстиції України документів.

Підставою відмови вказано ту обставину, що після первинного огляду МСЕК та встановлення інвалідності пройшло більше двох років, тому права на цю допомогу позивач не має. Позивач вважає, що його документи безпідставно були повернуті Мін`юстом та Департаментом без їх виконання.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

12.05.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Міністерства юстиції України. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Вказано, що у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи позивачу було призначено і виплачено одноразову грошову допомогу. Водночас положеннями статті 23 Закону №565-7, які втратили чинність із набранням чинності Законом №580-7, не було передбачено працівникам ОВС на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплачених сум и зв`язку з підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.

02.06.2022 від Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, яку відповідач вважає безпідставною та необґрунтованою. Зазначає, що станом на час встановлення позивачу II групи інвалідності та звернення її до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності нормами чинного законодавства не передбачалось право поліцейського на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі після встановлення вищої групи інвалідності.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, згідно листа управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області та Протоколу засідання комісії для призначення і виплати одноразової грошової допомоги №3-12 від 18.07.2012 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу за платіжним дорученням №674 від 01.08.2012 в сумі 15165,00 грн.

В подальшому, згідно довідки до акта огляду МСЕК Серії 12ААБ №865934 позивачу за результатами повторного огляду встановлено другу групу інвалідності з 13.03.2020. Захворювання, так пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача з відповідним пакетом документів з метою отримання допомоги в більшому розмірі у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності.

Листом від 16.11.2021 Міністерство юстиції України повідомило Департамент з питань виконання кримінальних покарань, що оформлення наданих матеріалів не відповідає вимогам Порядку (відсутні: довідка НАСК ОРАНТА, висновок службового розслідування по факту встановлення групи інвалідності, довідка МСЕК про первинний огляд, а також заяву про призначення ОГД надано не за зразком). Враховуючи викладене, матеріали щодо призначення та виплати ОГД ОСОБА_1 повертаються для приведення їх у відповідність до вимог Порядку.

Позивач вважає відмови відповідачів у призначенні йому одноразової грошової допомоги у більшому розмірі порушує право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію".

Згідно із частиною 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Відповідно до частини 2 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293).

Пунктом 8 Розділу ІV Порядку №4 (в редакції до 14.05.2019) було визначено, що якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Водночас з 14.05.2019 до Порядку №4 було внесено зміни, зокрема п. 8 Розділу ІV в редакції від 14.05.2019 визначено, що якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що після внесення відповідних змін до Порядку №4 законодавець фактично виключив право поліцейського на отримання грошової допомоги в більшому розмірі у разі, якщо протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності останньому під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності.

Положення зазначеної норми підлягають застосуванню у наступних випадках:

- якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності;

- якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії більший відсоток втрати працездатності.

Поряд з цим, приписи наведеної норми не місять підстав та умов для призначення та виплати поліцейському грошової допомоги у більшому розмірі у разі, якщо поліцейському після первинного встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності.

Таким чином, станом на час звернення позивача до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням другої групи інвалідності нормами чинного законодавства не передбачалось право поліцейського на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі після встановлення йому вищої групи інвалідності.

Як свідчать матеріали справи, позивач у 2012 році скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги.

Відтак, з огляду на встановлений факт реалізації позивачем свого права на отримання одноразової грошової допомоги, та відсутності норми, що дозволяє отримання допомоги у більшому розмірі, суд не вбачає підстав для зобов`язання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Крім того, судом не встановлено протиправного характеру в діях Міністерства юстиції України щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги.

Так, позивачем не надано до матеріалів справи доказів безпідставності повернення його документів на доопрацювання.

Відтак, судом не встановлено підстав для зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити певні дії.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС Україниє справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції Україний конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва