Справа № 362/254/22
Суддя: Попович О. В.
Дата ухвалення: 2022-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 362/254/22
провадження № 2-а/362/10/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" серпня 2022 р. місто Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, зобов`язання вчинити дії.

Суть спору. Процедура

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також Орган ДВС) з вимогами:

1) визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. щодо винесення повідомлення від 13 грудня 2021 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу без прийняття до виконання;

2) скасувати повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. від 13 грудня 2021 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу без прийняття до виконання;

3) зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу (дублікату) № 2а-9/2008, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 04 березня 2014 року.

Аргументація позовних вимог зводиться до того, державний виконавець оспорюваною постановою повернув без прийняття до виконання зазначений виконавчий лист через відсутність у ньому дати народження фізичної особи, тоді як позивач стверджує, що відповідно до усталеної судової практики відсутність певних даних про сторону виконавчого провадження не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Ухвалою від 26 січня 2022 року суд визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду та поновив цей строк; прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі й ухвалив розгляд справи здійснювати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачам протягом 7 днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду відзив на позов і зобов`язав Орган ДВС 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду належним чином засвідчену копію повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. від 13 грудня 2021 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу без прийняття до виконання та всіх наявних матеріалів за виконавчим листом з примусового виконання виконавчого документу (дублікату) № 2а-9/2008, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 04 березня 2014 року, а також докази направлення та вручення стягувачу вказаного повідомлення від 13 грудня 2021 року.

Ухвалою від 05 травня 2022 року суд повторно надав відповідачам строк для подання відзиву на позов і витребував зазначені докази.

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) позов не визнав. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, цей відповідач, посилаючись на приписи статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, стверджує, дата народження фізичної особи є обов`язковим реквізитом виконавчого документа, а автоматизована система виконавчого провадження не реєструє виконавчий документ для відкриття виконавчого провадження без дати народження.

Встановлені судом фактичні обставини

Васильківський міськрайонний суд Київської області постановою від 21 січня 2008 року задовольнив зазначений позов і: зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 провести дії з перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 з врахуванням: з квітня 2004 року по 01 січня 2005 року - 100% надбавки, введеної Указом Президента України від 23.03.2002 за № 173; з квітня 2004 року по 01 січня 2005 року - 90% надбавки, введеної Указом Президента України № 389 від 05.05.2003 року; з квітня 2004 року по 01 січня 2005 року - 33,3% премії, передбаченої Наказом міністра оборони України від 05.03.2001 № 75; зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_2 різницю в недоплачених коштах у 100% відношенні, починаючи з квітня 2004 року по 01 січня 2006 року.

На виконання вказаної постанови 05 березня 2008 року видано виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся до виконання.

Ухвалою від 07 квітня 2010 року Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою замінив стягувача у відповідному виконавчому провадженні на ОСОБА_1 .

Крім того, ухвалою від 26 липня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області поновив ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2а-9/2008, виданого Васильківським міськрайонним судом 05 березня 2008 року (його дублікату, виданого 04 березня 2014 року), у справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про зобов`язання вчинити дії.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття виконавчого документа № 2а-9/2008, виданого Васильківським міськрайонним судом 05 березня 2008 року (його дублікату, виданого 04 березня 2014 року) до виконання.

Відповідно до повідомлення від 13 грудня 2021 року, правомірність якого є предметом розгляду в даній справі, державний виконавець повернув без виконання вказаний виконавчий документ, посилаючись на відсутність у ньому такого реквізиту, як дата народження фізичної особи-боржника.

Незгода позивача з указаною постановою та твердження останньої про порушення її прав цією постановою зумовили звернення до суду з позовом, що розглядається.

Нормативно-правове регулювання

Спірні правовідносини врегюльовані Конституцією України, Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження» або Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 488/20802 (далі - Інструкція № 512/5), а також Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5 (далі - Положення).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Стаття 74 Закону № 1404-VIII передбачає право на порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, частиною першої якої встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Приписами статті 129-1 Конституції України передбачено, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 2 Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої-другої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Обов`язки і права виконавців регламентовані статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини першої якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі положень пункту 1 частини другої зазначеної статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа врегульовані статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини першої якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Положення під час реєстрації виконавчого документа до Системи вносяться, зокрема, такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) для фізичної особи або повне найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - стягувача; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), число, місяць, рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) для фізичної особи або повне найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - боржника.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Мотиви, з яких виходить суд

Аналіз положень частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, дає підстави для висновку про те, що обов`язок зазначення дати народження фізичної особи стосується виключно випадків, коли така особа є боржником за виконавчим документом.

Аналогічні до виконавчого документу вимоги були закріплені у статті 18 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який діяв на час видачі виконавчого документу та його дублікату в даній справі.

У цій справі боржником за виконавчим документом є Київській обласний військовий комісаріат, а тому відповідні вимоги частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII не можуть бути застосовані.

Отже, твердження відповідача про невідповідність виконавчого документу статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та правомірність оспорюваної постанови є безпідставними.

Суд наголошує на тому, що повернення виконавчого документу згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виключно з підстав відсутності певних реквізитів (ідентифікаційного номеру тощо) неодноразово визнавалось Верховним Судом проявом надмірного формалізму.

Крім того, відповідно до усталеної судової практики незазначення чи помилкове зазначення у виконавчому документі певних реквізитів за умови, що інші його реквізити дають підстави ідентифікувати стягувача та боржника, не може вважатися обставиною, що унеможливлює здійснення виконавчого провадження. Натомість повернення виконавчих документів виключно з таких підстав визнається формалізмом, який не сприяє забезпеченню ефективного виконання судових рішень на практиці та фактично призводить до затягування виконання виконавчого листа, що порушує право на ефективний судовий захист і створює передумови для порушення з боку України вимог статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також у певних випадках статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу належить задовольнити.

Що стосується іншої частини позовних вимог, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Тобто, зазначена законодавча норма зумовлює обов`язок прийняття до виконання за постановою виконавця у разі якщо скасування постанови виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу та, як наслідок, виконувати передбачені частиною 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язки.

При цьому відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд не має повноважень покладати у своєму рішенні на учасників справи прямо обумовлені законом обов`язки; покладення таких обов`язків є передчасним захистом гіпотетичного порушення права.

Отже, в цій частині позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, з огляду на що ці позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Відтак, позов належить задовольнити частково.

Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд не здійснює розподілу судових витрат за результатом розгляду справи.

Керуючись статтями 2, 6, 139, 244-246, 287 КАС України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13 грудня 2021 року, прийняте старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інною Миколаївною за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про прийняття до виконання виконавчого листа (дублікату) № 2а-9/2008, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 04 березня 2014 року.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ; відповідачі: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д; Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 03056, м. Київ, вул. Олекси Тихого, 32.

Суддя О.В. Попович