Справа № 240/39537/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Житомир справа № 240/39537/21

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати не правомірними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо утримання із заробітної плати за серпень 2020 року коштів в сумі 22588,26 грн. із застосуванням підстав ст. 29 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік".

зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства і юстиції (м.Хмельницький) виплатити ОСОБА_1 нараховану заробітну плату за серпень 2020 року в сумі 22588,26 грн.

зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) нарахувати та виплати ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за серпень 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що нарахування його заробітної плати за серпень 2020 року становили 39 691,78 грн., що не перевищувало суму обмежень визначених положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та не перевищувало 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, тобто 47 230,00 грн. Відтак, вважає, що відповідачем безпідставно за серпень 2020 утримано 22588,26 грн. Крім того, станом на 31.08.2020 обмеження визначенні положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" було вже визнано не конституційними, а тому у відповідача були відсутні підстави для їх застосування, та безпідставного утримання 56 % із нарахованої заробітної плати.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки управлінням бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення при нарахуванні заробітної плати за липень 2020 року було допущено рахункову помилку в результаті чого позивачу безпідставно була нарахована заробітна плата на 22588,26 грн. більше, а ніж це визначено чинним, на той час законодавством. У зв`язку із допущеною рахунковою помилкою під час нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за липень 2020 року при нарахування заробітної плати за серпень 2020 року у відповідності до вимог пункту 1 частини 2 статті 127 КЗпП України було проведено відрахування безпідставно виплачених коштів в сумі 22588,26 грн. про, що складено бухгалтерську довідку від 31.08.2020 року.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідач не видав наказ про утримання коштів із заробітної плати. Станом на день виплати заробітної плати 31.08.2022 обмеження визначенні положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" було вже визнано не конституційними.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ втратили чинність саме з 28.08.2020 року, а нарахування заробітної плати та допущені помилки були вчинені 31 липня 2020 року тобто до прийняття рішення Конституційного Суду України. Крім того, в разі допущення рахункової помилки, при нарахуванні заробітної плати допускається можливість виправлення цієї помилки протягом місяця без прийняття відповідного розпорядження керівника, оскільки була допущена помилки при відрахування з заробітної плати на підставі Закону № 533, замість утримання з заробітної плати позивача за липень 2020 року в сумі 26 745,94 грн. було утримано лише 4 157,68 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 9м. Хмельницький) від 24.12.2019 №138/3 позивача призначено на посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Відповідно розрахункового листа за серпень 2020, розмір нарахованої позивачу заробітної плати за серпень 2020 року складався з: посадового окладу 5 100 грн., надбавки за ранг 200 грн., надбавки за вислугу років 2 233,80 грн., надбавки за інтенсивність 4 080,00 грн., винагороди державного виконавця в сумі 28 077,98 грн.

Всього нарахування заробітної плати за серпень 2020 року становило 39 691,78 грн.

Відповідно до розрахункового листа та листа відповідача від 17.09.2020 №12.3-7/153, при нарахуванні позивачу заробітної плати за серпень 2020 року утримано із заробітної суму 22588,26 грн. на підставі ст. 29 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік".

Позивач вважає, що відповідачем протиправно утримано із заробітної плати 22588,26 грн., тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

18.04.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року №553-IX (надалі Закон №553-IX), яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено ст. 29.

Так, ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено, що в квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у ч. 1 цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 1,3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року №294-ІХ зі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року №553-ІХ.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 № 2136-УІІІ, встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Нормативні акти, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до пункту 2.3 Рішення Конституційного Суду України від 02.12.2019 № 11 -р/2019 рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Слід зазначити, що акти Конституційного Суду України є правовими актами, приймаються спеціально уповноваженим органом, з дотриманням встановлених форми і процедури, і є обов`язковими до виконання на території України.

Проте, акти Конституційного Суду України не регулюють суспільні відносини, оскільки до повноважень Конституційного Суду України не віднесено нормотворчість. Акти Конституційного Суду України конкретизують чинне законодавство, здійснюють тлумачення положень Конституції.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № З-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 у справі №10-р/2020, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Предметом спору є правомірність дій відповідача з утримання із заробітної плати позивача за серпень 22588,26 грн.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно у серпні 2020 відраховано із заробітної плати 22588,26 грн., оскільки його заробітна плата не перевищувала 10 мінімальних заробітних плат 47230 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що утримання 22588,26 грн. у серпні 2020 відбулося за липень 2020, коли його заробітна плата, нарахування якої відбулося за фактично відпрацьований час, перевищила 24641,74 грн.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується, з огляду на таке.

Згідно розрахункового листа за липень 2020 року позивачу було нараховано:

Посадовий оклад - 2660,87 грн.

Ранг державного службовця - 104,35 грн.

Вислуга років - 1117,57 грн.

Надбавка за інтенсивність - 2128,70 грн.

Винагорода - 45376,19 грн.

Відпускні - 5185,35 грн.

Матеріальна допомога на оздоровлення - 11522 грн.

Разом нараховано - 63 937,35 грн. Виплачено - 51387,68 грн.

При цьому, згідно розрахункового листа за липень 2020, із заробітної плати позивача, у зв`язку із обмеженням відповідно до статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" утримано 4157,68 грн. (51387,68 грн. -4157,68 грн.). Правомірність утримання зазначеної суми із заробітної плати за липень 2020 позивач не оспорює.

Згідно частини 1 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та наказу № 315/05 розмір заробітної плати за місяць не може перевищувати 47 230 грн.

Відповідно до розрахункового листа за серпень 2020 та листа відповідача від 17.09.2020 №12.3-7/153, при нарахуванні позивачу заробітної плати за серпень 2020 року утримано із заробітної суму 22588,26 грн. на підставі ст. 29 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік".

Як стверджує представник відповідача, утримуючи у серпні місяці 2020 року із заробітної плати позивача суму 22588,26 грн. , управління виходило з того, що оплата праці здійснюються за фактично відпрацьований час, відтак заробітна плата позивача за липень 2020 року не мала би перевищувати 24 641,74 грн. (47230 грн./23 р.д.*12 фактично відпрацьованих дні).

Однак, управлінням бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення при нарахуванні заробітної плати за липень 2020 року було допущено рахункову помилку в результаті чого позивачу безпідставно було нараховано заробітну плату на 22588,26 грн. більше, аніж це визначено чинним, на той час законодавством.

В матеріалах справи міститься бухгалтерська довідка за серпень 2020, в якій зазначено, що у липні 2020 року старшому державному виконавцю ОСОБА_1 . відповідно до частини першої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" до нарахованої заробітної плати застосовано обмеження максимального розміру у сумі 26745,94 грн. Частину суми у розмірі 4157,68 грн. було обмежено у липні 2020, а решта суми 22588,26 грн. у серпні 2020 року. Відповідач зазначає, що допущену при виплаті заробітної плати за липень 2020 помилку, у серпні місяці бухгалтерією було виправлено.

Отже, за позицією відповідача, оскільки оплата праці державного службовця здійснюється за фактично відпрацьований час, заробітна плата позивача за липень 2020 не повинна була перевищувати саме 24641,74 грн., з огляду на те, що позивач фактично пропрацював 12 робочих днів. Тому утриманню підлягала сума 26745,94 грн. 51387,68 грн. - 26745,94 грн.=24641,74грн., що і є максимальним розміром.

Разом з тим, суд з такими діями не погоджується, оскільки ні Закон №553, ні Закон №294 не містить застережень та не обмежує оплату праці фактично відпрацьованим часом. Законом застосовано обмеження виключно граничною сумою 47230 грн. до виплати працівнику за місяць.

Підстави для двозначного тлумачення зазначені положення Закону не містять.

В той же час, суд вважає, що відповідач на власний розсуд та помилково трактує норми статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" , що призвело до протиправного утримання із заробітної плати позивача 22588,26 грн. у серпні 2020 року.

При цьому, суд звертає увагу, що всього нарахування заробітної плати позивача за серпень 2020 року становило 39691,78 грн., що не перевищувало 10 мінімальних заробітних плат.

Тобто, нарахована позивачу заробітна плата не перевищувала встановленого максимального розміру.

Відтак, у відповідача були відсутні правові підстави для утримання із заробітної плати позивача у серпні 2020 - 22588,26 грн.

Крім того, станом на 31.08.2020 - день утримання із заробітної плати (бухгалтерська довідка до меморіального ордеру 5-07) за серпень 2020 частина першої третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ не діяла.

Враховуючи викладене, суд вважає неправомірними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо утримання із заробітної плати позивача за серпень 2020 року коштів в сумі 22588,26 грн. із застосуванням підстав ст. 29 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік".

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за серпень 2020 року.

Положеннями п.4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст.4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Таким чином, з огляду на наявність факту невиплати позивачу частини заробітної плати, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за серпень 2020 по день фактичної виплати .

Суд не бере до уваги посилання відповідача на пропуск строку звернення з позовом, оскільки позови про стягнення заробітної плати подаються без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У 2013 році Конституційний Суд України виніс рішення у справах № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у яких дійшов висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум несвоєчасно отриманої заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника, як зазначив Суд, відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб"єктом владних повноважень не доведено суду правомірність своїх дій з утримання із заробітної плати позивача 22588,26 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо утримання із заробітної плати за серпень 2020 року коштів в сумі 22588,26 грн.

Зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства і юстиції (м. Хмельницький) (м. Хмельницький, вул. Володимирська. 91, 29000, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату за серпень 2020 року в сумі 22588,26 грн.

Зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства і юстиції (м.Хмельницький) (м. Хмельницький, вул. Володимирська. 91, 29000, ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за серпень 2020 року по день фактичної її виплати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос