Справа № 280/1919/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 280/1919/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року (суддя Сіпака А.В.) у справі №280/1919/20 за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем, на виконання рішення суду по справі №280/1919/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №280/1919/20 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а саме:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії з урахуванням довідки про фактичний заробіток для обчислення пенсії за період його роботи на територіях радіоактивного забруднення, як це передбачено ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 пенсію шляхом розрахунку пенсії за формулою, передбаченою ч. 1 ст. 27 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, починаючи з 01.01.2020;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням довідки про фактичний заробіток для обчислення пенсії за період його роботи на територіях радіоактивного забруднення, як це передбачено ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплатити різницю між фактично виплаченою та недоотриманою пенсією, починаючи з 01.01.2020.

19.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій заявник просив:

повідомити Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про факт невиконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2020 по справі №280/1919/20;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2020 по справі №280/1919/20 в частині перерахунку та виплати позивачу пенсії з урахуванням довідки про фактичний заробіток для обчислення пенсії за період його роботи на територіях радіоактивного забруднення, як це передбачено ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплатити різницю між фактично виплаченою та недоотриманою пенсією, починаючи з 01.01.2020.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду з підстав пропуску заявником строку звернення до суду, який визначено ч.4 ст.383 КАС України.

Судове рішення мотивовано тим, що заявник мав право звернутися до суду із вказаною заявою протягом десяти днів з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свої прав. Суд фактично зазначив, що про порушення своїх прав - невиконання відповідачем (боржником) рішення суду, заявник був обізнаний ще у 2020 році, оскільки на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 17.09.2020, пенсійним органом не було здійснено перерахунку пенсії. При цьому суду вказав на те, що пенсійні виплати є періодичними виплатами, які заявник отримував регулярно, а тому останній не міг не знати про те, що на виконання рішення суду його пенсія не була перерахована.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвали нове рішення, яким його заяву задовольнити. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про пропуск строку звернення до суду, оскільки з часу ухвалення зобов`язального рішення суду позивачем вживалися дії щодо його виконання, зокрема, звернення до ДВС з метою примусового виконання рішення суду. Скаржник також вказує на те, що на теперішній час наявне виконавче провадження, яке відкрито 09.11.2021 державним виконавцем, але рішення суду залишається не виконаним на користь особи, відносно якої його ухвалено.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

В силу приписів ст..129-1 Конституції України, ст..13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.14, 370 КАС України рішення суду є обов`язковим для виконання.

При цьому, для цілей застосування ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стадія виконання рішення суду є складовою доступу до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на доступ до суду було б ілюзорним, якби остаточне, зобов`язальне судове рішення залишалося без дієвим на шкоду одній зі сторін (справа «Ромашов проти України, рішення від 27.07.2004р.).

Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

У свою чергу, судовий контроль є важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення. Це означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (відповідно до приписів резолютивної та мотивувальної частини рішення).

Одним із видів судового контролю за виконанням рішення суду, який передбачений КАС України, є встановлення судом, за заявою особи поданої в порядку ст.383 КАС України, правильності та повноти виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду, яке ухвалено на користь особи.

Частиною 4 статті 283 КАС України, на яку послався суд першої інстанції, дійсно передбачено те, що таку заяву може бути подано до суду протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Тобто, вказаною нормою права визначено те, що перебіг строку для звернення до суду із заявою, в порядку ст..383 КАС України, розпочинається днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції, вказуючи на пропуск позивачем строку звернення до суду, виходив з того, що про порушення свої прав позивач повинен був дізнатися в 2020 році, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили 17.09.2020, відповідачем (боржником) не виконувалося.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитися не може, оскільки позивач мав законні сподівання на те, що зобов`язальне рішення суду буде виконано відповідачем або в добровільному порядку або в порядку, визначеному для примусового виконання рішень.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що 17.09.2020 рішення суду в справі №280/1919/20 набрало законної сили та 28.12.2020 позивачу видані виконавчі листи.

Постановою державного виконавця від 05.01.2021 на виконання зазначеного судового рішення було відкрите виконавче провадження №64021070 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням довідки про фактичний заробіток для обчислення пенсії за період його роботи на територіях радіоактивного забруднення, як це передбачено ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплатити різницю між фактично виплаченою та недоотриманою пенсією, починаючи з 01.01.2020.

29.03.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було направлено до Запорізького окружного адміністративного суду заяву про зміну способі і порядку виконання судового рішення від 15.05.2020, винесеного Запорізьким окружним адміністративним судом по справі №280/1919/20.

11.10.2021 повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання.

03.11.2021 позивачем повторно направлено виконавчий документ по справі № 280/1919/20 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання рішення від 15.05.2020.

09.11.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження № 67432232.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем вчинялися дії щодо фактичного виконання рішення суду, але ці дії не призвели до позитивного результату, що і стало підставою для звернення до суду із заявою, в порядку ст..383 КАС України.

Таким чином, в контексті положень ч.4 ст.383 КАС України, не можливо стверджувати про те, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися ще в 2020 році, оскільки таке порушення своїх прав та законних інтересів позивач пов`язує саме з неможливістю виконання рішення суду у способи, визначені чинним законодавством (в добровільному чи примусовому порядку).

Слід зауважити також на тому, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (справа «Мельник проти України» рішення від 28.03.2006 року).

Таким чином, враховуючи наведені позиції Європейського Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у кожному конкретному випадку питання щодо дотримання строків звернення до суду, повинно оцінюватися судом враховуючи усі обставини, що призвели до звернення особи із позовом до суду, зокрема, значимості цієї справи для особи, можливості звернення до суду за захистом права у строки, встановлені законом.

У спірному випадку позивач оскаржує бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яким не виконується зобов`язальне рішення суду, ухвалене на користь позивача.

Тобто, вказана справа безумовно є значимою для позивача, оскільки невиконання рішення суду призводить до порушення вже встановленого права особи, унеможливлює здійснення пенсійних виплат позивачу, у розмірах визнаних законом, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав позивача на пенсійне забезпечення.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можливо визнати законною та обґрунтованою, як того вимагає ст.242 КАС України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Щодо заявлених позивачем в апеляційній скарзі вимог про задоволення його заяви, яку повернуто без розгляду судом першої інстанції, суд вважає за необхідно зазначити про відсутність таких повноважень у суду апеляційної інстанції, яким скасовано ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №280/1919/20 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23.08.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк