Справа № 640/5002/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року м. Київ №640/5002/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича
провизнання протиправними та скасування постанов
встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича, в якому просила:

-визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2022 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 січня 2022 року (ВП №68142826), що складені Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно винесені оскаржувані постанови, оскільки кредитний договір позивачем ніколи не укладався і їй не відомо про будь-яку заборгованість по ньому. Крім того звернуто увагу, що виконавче провадження відкрито не за рішенням суду про стягнення з позивачки заборгованості, а на підставі виконавчого напису нотаріуса, який на думку позивачки діяв неправомірно і в подальшому позивачка має намір оскаржити такий виконавчий напис.

За наведених обставин позивач вважає своє право порушеним, а тому звернулася до суду у заявлений у позові спосіб для захисту своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 22 лютого 2022 року.

У судове засідання 22 лютого 2022 року учасники справи не прибули.

В зв`язку з неприбуттям у судове засідання учасників справи, відсутністю доказів про отримання ними судової повістки судове засідання відкладено на 01 березня 2022 року.

21 березня 2022 року позивачем подана заява про неможливість прибуття в судове засіданні у зв`язку з активними бойовими діями на території Київської області та несвоєчасним отриманням судової повістки, а тому нею заявлене клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнних дій.

Оскільки, починаючи з 01 квітня 2022 року бойові дії на території міста Києва та Київської області не відбуваються, судом призначено судове засідання на 26 квітня 2022 року.

У судове засідання 26 квітня 2022 року учасники справи не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання.

Позивач у телефонному режимі повідомила про неможливість прибуття до суду свого представника, в зв`язку з перебуванням останнього за кордоном. В той же час з приводу причин особистого неприбуття до суду не висловилася.

За наведених обставин суд відклав розгляд справи на 07 червня 2022 року.

У судове засідання 07 червня 2022 року учасники справи не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання.

Зокрема, як вбачається із рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення позивачка ОСОБА_1 отримала судову повістку 26 травня 2022 року. Утім до суду позивач не прибула та жодних клопотань, ані в письмовому вигляді, ані в телефонному режимі щодо неможливості прибуття до суду, не заявляла.

Частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Наслідки неявки учасників справи в судове засідання врегульовані статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, відповідно до частини третьої вказаної статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Оскільки неявка позивача у судове засідання 07 червня 2022 року не є першою неявкою, позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, клопотань щодо причин неявки та відкладення розгляду справи не надходило, та у зв`язку з неприбуттям відповідача у судове засідання 07 червня 2022 року - суд вирішив здійснити судовий розгляд справи у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір за наявними матеріалами суд виходив з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною дугою цієї статті приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи (крім рішень Національного банку України); 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";12) рішень, за якими боржником є уповноважений суб`єкт управління або господарське товариство в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", та рішень, які передбачають вчинення дій щодо їх майна.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема, 3) виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

В силу частини четвертої цієї статті державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо: 1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову.

Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Виконавчі округи і територіальні межі діяльності приватного виконавця врегульовані статтею 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Так, у відповідності з положеннями частини першої цієї статті виконавчим округом приватного виконавця є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частина друга цієї статті).

Відповідно до частини шостої цієї статті виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя цієї статті).

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа.

Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною четвертою цієї статті визначені підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, а саме: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Отже, наведеними правовими нормами чітко регламентовані дії та повноваження, зокрема, приватного виконавця при надходженні на примусове виконання виконавчого документа.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі виконавчого напису №19133, виданого 15 червня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про звернення стягнення: з громадянки України , якою є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження невідомо, місце роботи невідомо, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , яка є Боржником за Кредитним договором №002-09987-301007 від 30.10.2007 року, укладеним з АТ «Дельта Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 34047020, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №2271/К від 25.06.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» ідентифікаційний код юридичної особи 35234236 (Новий Кредитор), місцезнаходження: 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, IBAN НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО: 380805, далі іменоване - Стягувач, заборгованості за Кредитним договором №002-09987-301007 від 30.10.2007 року. Строк платежу за Кредитним договором №002-09987-301007 від 30.10.2007 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.06.2020 року по 07.04.2021 року. Сума заборгованості становить 24321,16 гривень, що складається з: Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 14505,56 гривень; Прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 9715,60 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна заборгованість становить 25520,93 гривень, - приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем відкрито виконавче провадження ВП №68142826, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2022 року.

Оскільки у відповідності з положеннями статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» такі виконавчі документи як виконавчі написи нотаріусів підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ відповідав вимогам статті 4 вказаного Закону, відсутні законодавчо визначені підстави для повернення такого документа, - приватний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження ВП №68142826 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса, а відтак підстави для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2022 року відсутні.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо необізнаності з наявністю кредитного договору, умовами його укладання, заборгованості по ньому, щодо незгоди з виконавчим написом нотаріуса та наміром його оскаржити, оскільки предметом спору у даній справі є саме оцінка дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича на їх відповідність положенням Закону України «Про виконавче провадження» та зокрема критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, при відкритті виконавчого провадження та вчиненні виконавчих дій.

До того ж, на етапі пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа, з урахуванням наведених вище законодавчих норм, у приватного виконавця відсутні повноваження перевірки відповідності змісту виконавчого документа фактичним обставинам. Виконавець перевіряє відповідність виконавчого документа вимогам, зазначеним у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника врегульовані статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з частиною першою вказаної статті стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (частина друга статті 68 Закону №1404-VIII).

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону №1404-VIII).

20 січня 2022 року відповідачем винесено постанову у ВП №68142826 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що згідно відповіді Державної податкової служби України боржник одержує дохід/заробітну плату в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укрсервісбуд» (код ЄДРПОУ/РНОКПП 32244976), за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 72. Крім того, заявою стягувача зазначено, що у випадку встановлення доходу боржника, необхідно звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відтак, посилаючись на норми статей 68, 69 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем винесено означену постанову.

Таким чином, винесення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем постанови від 20 січня 2022 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, не суперечать наведеним вище вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіряючи оскаржувані постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП №68142826 на їх відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 19 Конституції України, частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, положенням Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов висновку про повну узгодженість згаданих постанов визначеним вимогам та повноваженням.

Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2022 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 січня 2022 року (ВП №68142826), що складені Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем - є необгрунтованими та не підлягають задоволенню судом.

При цьому, суд вкотре наголошує, що предметом спору у даній справі є оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича і саме цим рішенням, обставинам щодо їх ухвалення суд надає оцінку. В той же час, умови укладення кредитного договору, його дійсність, а також правомірність виконавчого напису нотаріуса не входить до предмету спору у даній справі, а можуть бути оскаржені позивачем у відповідності з діючим законодавством. При цьому позивач не позбавлений можливості використання своїх процесуальних прав як боржник у виконавчому провадженні ВП №68142826, згідно у нормами Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 139 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 січня 2022 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 січня 2022 року (ВП №68142826), що складені Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим Олександром Олександровичем - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко