Справа № 640/2646/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Київ № 640/2646/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України, у якому просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Держави в особі Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві щодо невиконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у адміністративній справі № 02/2а-4048/2011 та виплатити ОСОБА_1 основної пенсії з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 25 вересня 2010 року;

Стягнути з Держави Україна шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України на користь ОСОБА_1 за період невиплати йому суми грошових коштів на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у адміністративній справі № 02/2а-4048/2011, починаючи з 18 березня 2016 року (час прийняття управлінням ДВС ГТУЮ у місті Києві до обліку рішення суду), суму компенсації невиплаченої пенсії у розмірі 529 063,95 гривень;

Стягнути з Держави Україна шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду у розмірі 529 063,95 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що відповідачем не вживаються заходи щодо виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі № 02/2а-4048/2011. Позивач зауважує, що він має право на отримання пенсії згідно з постановою Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі № 02/2а-4048/2011, починаючи з 25 вересня 2010 року. Позивач також посилається на бездіяльність відповідача, що призвело до необхідності стягнення моральної та майнової шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року відкрито провадження в справі зі здійсненням розгляду справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

Запропоновано відповідачам надати до суду відзиви на позовну заяву в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали.

Водночас зобов`язано третю особу надати до суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

06 березня 2020 року до суду надійшла копія пенсійної справи ОСОБА_1 .

Станом на момент прийняття рішення у справі відповідачі не скористалися своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, хоча ухвала суду від 11 лютого 2020 року була ними отримана 18 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 703 та № 711, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

19 травня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення від Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, з яких вбачається, що рішення суду першої інстанції виконано в повному обсязі ще у грудні 2012 року, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі № 02/2а-4048/2011 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дарницькому районі міста Києва задоволено частково, та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Дарницькому районі міста Києва провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 згідно з вимогами статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» основної пенсії з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - з 25 вересня 2010 року з урахуванням проведених виплат.

17 березня 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України у Дарницькому районі міста Києва надано лист № 1441/Б-1451, в якому зазначено про те, що нарахування пенсії позивача проведено в межах діючого законодавства.

24 жовтня 2012 року на виконання винесеної постанови Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі року № 2а-4048/11.

01 листопада 2012 року позивач звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України у Дарницькому районі міста Києва «Про самостійне виконання рішення» в якому висловлювалося прохання про самостійне здійснення виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року, що набрала законної сили.

29 листопада 2012 року Управлінням Пенсійного фонду України у Дарницькому районі міста Києва надано лист № 556/Б-467, яким зазначено, що сума пенсії становить 6 203,75 гривень, у тому числі (8х709,00 = 5 672,00 гривень (75%х709,00 гривень = 531,75 гривень). Однак виплата боргу на даний час проводитися не буде, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік» кошти на виплату судових рішень не передбачено.

Листом від 18 січня 2016 року № 32/Б-12 Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва повідомлено, що відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року проведено перерахунок пенсії по інвалідності 2 групи ЧАЕС в розмірі 8 мінімальних та додаткової пенсії в розмірі 75 % від мінімальної пенсії з 25 вересня 2010 року по 22 липня 2011 року, по дату набрання чинності положення пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року, та постанови КМУ № 745 від 06 липня 2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок Державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

У листі зазначено, що сума нарахованих коштів становить 48 857,18 гривень Постановою Кабінету Міністрів від 03 вересня 2014 року № 440, яка набрала чинності 23 вересня 2014 року затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною.

Для включення до Єдиного реєстру виконання судових рішень позивачу необхідно звернутись до Головного управління Виконавчої служби міста Києва.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проведено новий розрахунок пенсії позивача і пенсія виплачується в нових розмірах з 01 січня 2012 року.

17 березня 2016 року позивач звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження, на яку 18 березня 2016 року надано повідомлення № 269/02-10 «Про прийняття до обліку рішення виконання якого гарантується державою».

13 січня 2020 року Державною казначейською службою надано лист № 5-06-06/752 в якому вказано про те, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» обліковувався виконавчий документ Дарницького районного суду міста Києва по справі № 2а-4048/11 про погашення заборгованості на користь ОСОБА_2 . Станом на день підготовку вказаного листа, Казначейством здійснено перерахування коштів на користь ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення суду у справі № 2а-4048/11.

Однак позивачем зазначається, що станом на час звернення до суду із позовом, відповідачем виплати позивачу основної пенсії з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком - з 25 вересня 2010 року не здійснено, що є протиправною бездіяльністю.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем порушено граничні строки виконання судових рішень та допущено бездіяльності при виконанні рішення суду, щодо проведення перерахунку та виплати коштів на користь позивача, що є підставами для стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за період невиплати йому пенсії на виконання судового рішення, суму компенсації грошових коштів у розмірі 529 063,95 гривень та моральної шкоди у такому ж розмірі.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 50 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах: особам з інвалідністю ІІ групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із пунктом 4 статті 54 Закону №796-ХІІ в усіх випадках розміри пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року, доповнено прикінцеві положення пунктом 4, згідно якого в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №745, яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту четвертого Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону №796-ХІІ підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та Постанови № 745.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50 та 54 Закону №796-ХІІ розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі № 826/10616/16.

Оскільки пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом не обмежена у часі, тому у разі встановлення права на певний її розмір, вона виплачується у цьому розмірі до того часу, поки не відбудуться зміни у законодавстві. При цьому, період після ухвалення судом рішення, щодо якого, на думку Позивача, порушуються його пенсійні права, не підпадає під період, щодо якого захищено його порушене право при вирішенні спору у 2011 році.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 619/2262/17, від 30 травня 2018 року у справі №522/5744/17, від 30 липня 2019 року у справі №813/6090/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 643/912/17, від 16 липня 2020 року у справі № 385/679/16-а (2-а/385/28/16), від 06 серпня 2020 року у справі № 826/10616/16.

Разом з тим, погашення заборгованості за рішеннями суду, які було ухвалено до 01 січня 2013 року здійснюються відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Згідно з пунктами 19, 20 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначають законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених Законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі поданих рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року від 5 червня 2012 року N 4901-VI (з наступними змінами) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральними органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (далі - Закон № 4901-VI).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 4901-VI, виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

У абзаці 4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2011 року № 9-рп/2001, зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

У абзаці 6 пункту 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Airey проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Kjartan Asmundsson проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що Окружним адміністративним судом міста Києва під час розгляду справи № 640/23519/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Міністерства юстиції України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, встановлено, що згідно з розпорядженням Дарницького районного управління Пенсійного фонду України від 07 грудня 2012 року № 853255, на виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2010 року у справі № 02/2а-4048/2011 у грудні 2012 року управлінням Пенсійного фонду України у Дарницькому районі міста Києва було здійснено перерахунок пенсії позивача за період з 25 вересня 2010 року по 22 липня 2011 року, донараховано позивачу пенсійні виплати в розмірі 48 857,18 гривень.

Виплата коштів здійснених на виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі № 02/2а-4048/2011 підтверджується платіжним дорученням від 23 квітня 2019 року № 296465, з якого убачається, що 23 квітня 2019 року на рахунок позивача було зараховано кошти в сумі 48 857,18 гривень.

Таким чином, постанова Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі № 02/2а-4048/2011 виконана в повному обсязі, покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва виконані в порядку, встановленим судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління.

За таких обставин у межах спірних правовідносин відсутня протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо невиконання постанови суду у справі №02/2а-4048/2011, позаяк факт її виконання підтверджується матеріалами справи, а дія згаданого судового рішення закінчилася після внесення змін до законодавства.

Зважаючи на те, що вказані обставини встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року у справі № 640/23519/19 залишено без змін, то вказані обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві із рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі № 02/2а-4048/11 щодо постановлення на облік в порядку черги та виплати заборгованості нарахованих коштів по виконанню рішення суду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Відповідно до повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою від 18 березня 2016 року № 269/02-10 Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва було надіслано до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві довідку від 29 березня 2016 року № 44-Б про здійснення нарахування на виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року по справі № 02/2а-4048/11 на суму 48857,18 гривень, для проведення виплати відповідно до порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Як зазначалось вище, виплата коштів здійснених на виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у справі № 02/2а-4048/2011 підтверджується платіжним дорученням від 23 квітня 2019 року № 296465, з якого убачається, що 23 квітня 2019 року на рахунок позивача було зараховано кошти в сумі 48 857,18 гривень.

13 січня 2020 року Державною казначейською службою надано лист № 5-06-06/752 в якому вказано про те, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» обліковувався виконавчий документ Дарницького районного суду міста Києва по справі № 2а-4048/11 про погашення заборгованості на користь ОСОБА_2 . Станом на день підготовку вказаного листа, Казначейством здійснено перерахування коштів на користь ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення суду у справі № 2а-4048/11.

З наведеного судом встановлено, що Казначейством здійснено перерахування коштів на користь позивача на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва по справі № 02/2а-4048/11.

Судом встановлено, що з моменту надходження до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві від Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві судового рішення у справі № 02/2а-4048/11 та його виконання пройшло більше 3-х років.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачами жодної протиправної бездіяльності по відношенню до відповідача вчинено не було.

Порушення відповідачами граничних строків виконання судових рішень відбулось з незалежних від них обставин, оскільки, як уже зазначалось вище, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави.

Таким чином, відповідачами вживалось заходів щодо найскорішого виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Держави в особі Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві щодо невиконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у адміністративній справі № 02/2а-4048/2011 та виплатити ОСОБА_1 основної пенсії з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна становити 75% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 25 вересня 2010 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що позовні вимоги щодо стягнення з Держави Україна шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України на користь ОСОБА_1 за період невиплати йому суми грошових коштів на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2011 року у адміністративній справі № 02/2а-4048/2011, починаючи з 18 березня 2016 року (час прийняття управлінням ДВС ГТУЮ у місті Києві до обліку рішення суду), суму компенсації невиплаченої пенсії у розмірі 529 063,95 гривень, та завдану йому моральну шкоду у розмірі 529 063,95 гривень є похідними від первісних, тому ураховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність бездіяльності відповідачів, такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Окрім того, надані позивачем розрахунки не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки нарахування відповідних сум належить виключно до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

З урахуванням викладеного, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, підстави для вирішення питання щодо відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з розглядом справи, відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 241-246, 255, 257-263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації та моральної шкоди.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідачі:

Державна казначейська служби України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна,6, );

Головну управління Державної казначейської служби України (01601, місто Київ, вулиця Терещенківська, 11-А, ).

Суддя В.І. Келеберда