Справа № 640/29842/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року м. Київ № 640/29842/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "ВФ Україна"
до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві
провизнання протиправним та скасування припису,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №578 від 08.10.2021;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 04.11.2021 №101, винесену Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві;

- стягнути на користь позивача витрати понесені ним по сплаті судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує про порушення Головним управлінням вимог частини 2 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в частині відсутності печатки на направленні, абзацу 11 частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відсутності у посвідченні питань, які стали підставою для здійснення державного нагляду (контролю). Також ПрАТ «ВФ України» стверджує про відсутність порушень, які зафіксовані в акті та зазначає про протиправність спірного припису та постанови.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній наполягає на дотриманні ним вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та правомірність прийнятих рішень.

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, де останній повторно вказує на процедурні порушення, необґрунтованість правильності розрахунку штрафної санкції та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, де ним вказано про вірність розрахунку штрафних санкцій та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

На підставі звернення громадянки ОСОБА_1 (за вх. П-4782 від 19.08.2021), погодження 15.3-8/2520 від 17.08.2021, Наказу №4283 від 20.09.2021, направлення №3485 від 20.09.2021 Головним управлінням було здійснено захід державного нагляду (контролю) щодо ПрАТ «ВФ Україна», за адресою м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 15 на предмет: дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з питань, викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 (за вх. П-4782 від 19.08.2021).

За результатами здійсненого заходу було складено акт №4283-1 від 07.10.2021, в якому зафіксовано порушення пункту 15 та пункту 49 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295; частини 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; пункту 10 частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - акт).

Відповідно до акту, в ході здійснення заходу державного нагляду (контролю) щодо ПрАТ «ВФ Україна» було встановлено наступне: «ПрАТ «ВФ Україна» обслуговує мобільний номер НОМЕР_1 абонента Vodafon Передплата та з 01.02.2020 як зареєстрованого користувача - реєстрація на ім`я ОСОБА_1 без укладення письмового договору про надання послуг мобільного зв`язку. ОСОБА_1 31.01.2020 підключила послугу «обмеження віддаленої заміни sim-карти». Встановлено, що 05.11.2020 відключено віддалено послугу «обмеження віддаленої заміни sim-карти» та о 21:41 здійснена заміна sim-карти особою, яка володіла конфіденційними даними по відношенню до номера НОМЕР_1 , шляхом подання заявки через ЦДОА та зверненням до контакт-центру, та повторна заміна була виконана 06.11.2020 о 13:55. Під час надання вищезазначеної послуги споживачу ПАТ «ВФ Україна» не забезпечено надання, не доведено до відома споживача вичерпну інформацію про надання та отримання замовлених нею послуг, а саме: про зміну умов наданих послуг, скорочення переліку послуг та припинення надання послуг із зазначенням підстав для такого скорочення, строків та/або умов поновлення наданих послуг, припинення надання послуг із зазначенням відповідних підстав. Також встановлено, що при наданні послуг до укладання договору та під час надання послуг ПрАТ «ВФ Україна» не надано споживачеві вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, а саме: порядок зміни умов надання, скорочення переліку та припинення їх надання, умови надання послуг, у тому числі умови публічного договору, що є незабезпеченням умов для ознайомлення споживача з правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, таким чином споживач під час отримання послуг не отримав відповідну необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого, компетентного вибору, інформацію про ціну (тариф) умови та правила придбання продукції. Інформація відсутня у супровідній документації, що додається, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі) прийнятим для окремих видів продукції, або в окремих сферах обслуговування, у тому числі правила та умови ефективного та безпечного використання продукції не доведено до споживача. Було одночасно встановлено, що споживач звертався з відповідними заявами про усунення недоліків у наданні послуг та відшкодування завданих їй, гр. ОСОБА_1 збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи. ПрАТ «ВФ Україна» відмовлено споживачу в реалізації її прав. Дана обставина підтверджується заявами гр. ОСОБА_1 від 11 червня 2021 року та від 12 липня 2021 року».

У свою чергу, в акті позивачем зазначено, що пояснення надані, з висновками акту не погоджується, зауваження та заперечення будуть надані в строки, передбачені законом.

08.10.2021 за наслідками перевірки відповідачем винесено припис №578 про усунення порушень вимог законодавства, яким ПрАТ «ВФ Україна» було приписано, зокрема, усунути порушення вимог законодавства про захист прав споживачів, які зафіксовані в акті від 07.10.2021 №4283-1 до 28.10.2021 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1, припис).

ПрАТ «ВФ Україна» зроблено відмітку на приписі про незгоду з ним, виданий із порушенням строків та без врахування заперечень суб`єкта господарювання.

В подальшому, листом вих. №06-5/17691 від 26.10.2021 Головне управління повідомило позивача, що відповідно до статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач розглядає справу про накладення стягнення та зазначено, що ПрАТ «ВФ Україна» необхідно з`явитися 04.11.2021 з 15-00 до 16-00 год. Вказаний лист отримано позивачем 08.10.2021. Додатково, як свідчать матеріали справи, останній скерований ПрАТ «ВФ Україна» поштою 26.10.2021 та отриманий ним 26.10.2021.

04.11.2021, за результатами розгляду матеріалів перевірки, заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві винесено постанову №101 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою керуючись статтями 23, 26 Закону України «Про захист прав споживачів» та Порядком накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177 за порушення пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» постановлено за відмову споживачу в реалізації його прав, суб`єктом господарювання не відшкодування йому збитків з усунення недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи застосувати до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» штраф у розмірі 12 000,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2, постанова).

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Згідно із статтею 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до статті 3 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади; рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання; дотримання умов міжнародних договорів України; незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян; наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади. презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.

У відповідності до статті 9-1 Закону № 877-V до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, належать проведення в установленому Кабінетом Міністрів України перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог цього Закону в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 №209, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.05.2017 за №604/30472 затверджено Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві (далі - Положення), у відповідності до якого Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві (далі - Головне управління) є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане.

Згідно із пунктом 1 Положення Головному управлінню підпорядковуються установи та організації, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Голова відповідної місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на цей орган завдань.

Повноваження Головного управління поширюються на територію відповідної області, міста Києва.

Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами міністерств, дорученнями Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, його першого заступника та заступників, наказами Держпродспоживслужби, дорученнями Голови Держпродспоживслужби та його заступників, актами місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням (п. 2 Положення).

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспоживслужби на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (п. 3 Положення).

Відповідно до підпункту 8 пункту 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, а саме у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; здійснює контроль за дотриманням вимог Законів України "Про рекламу" та "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення" в межах наданих повноважень; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; здійснює у межах своєї компетенції заходи з виробництва та розповсюдження соціальної реклами; сприяє органам місцевого самоврядування у здійсненні ними повноважень щодо захисту прав споживачів; сприяє створенню необхідних умов для навчання та набуття населенням правових знань у сфері захисту прав споживачів; організовує надання споживачам консультацій з питань захисту їх прав; сприяє реалізації в Україні Керівних принципів для захисту інтересів споживачів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року; висвітлює у засобах масової інформації результати роботи з контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів; здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що відповідач наділений повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) вимог Закону № 877-V в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, серед іншого, вказує на порушення вимог частини 2 статті 7 Закону № 877-V в частині відсутності печатки на направленні, абзацу 11 частини 1 статті 6 Закону № 877-V в частині відсутності у посвідченні питань, які стали підставою для здійснення державного нагляду (контролю).

Надаючи оцінку доводам ПрАТ «ВФ Україна» в цій частині, з урахуванням доводів відповідача, суд звертає увагу на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Фізичні особи та посадові особи органів місцевого самоврядування, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону (ч. 2 ст. 6 Закону № 877-V).

За правилами частини 3 статті 6 Закону № 877-V суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону № 877-V строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

Продовження строку здійснення позапланового заходу не допускається.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону № 877-V регламентовано, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

В розрізі положень частини 3 статті 7 Закону № 877-V у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу (ч. 4 ст. 7 Закону № 877-V).

Згідно із частиною 5 статті 7 Закону № 877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, позаплановий захід може бути проведений за зверненням фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу із обов`язковим погодженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

По-друге, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі відповідного наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. При цьому, посвідчення на перевірку має містити дані, які визначені частиною 3 статті 7 Закону № 877-V.

По-третє, суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених статтею 7 Закону № 877-V.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було надано копію направлення на проведення заходу від 20.09.2021 №3485 засвідчена печаткою «для документів №1» та підписано заступником начальника В.М. Летучий. Дане направлення долучено Головним управлінням до відзиву на позовну заяву.

Натомість, як слідує із наданих ПрАТ «ВФ Україна» до позовної заяви документів, долучено направлення на проведення заходу від 20.09.2021 №3485 без наявного відтиску печатки.

У запереченнях на відповідь на відзив Головним управлінням не надано належних та обґрунтованих доводів на спростування тверджень позивача в цій частині. Суд наголошує, що твердження відповідача про долучення до відзиву на позовну заяву оригіналу направлення не відповідають дійсним обставинам, адже до відзиву на позовну заяву долучено безпосередньо копію направлення на проведення заходу від 20.09.2021 №3485.

Отже, приймаючи до уваги наведене суд погоджується із твердженнями ПрАТ «ВФ Україна» в цій частині, адже долучений до позовної заяви оригінал направлення на проведення заходу від 20.09.2021 №3485 вказує про відсутність на ньому печатки органу державного нагляду (контролю).

При цьому, суд відхиляє всі посилання відповідача на те, що про вказані порушення позивачем не зазначено, ані в акті, ані під час подання заперечень на акт, оскільки наведене не спростовує обставин відсутності печатки на направленні на проведення заходу від 20.09.2021 №3485.

Разом з цим, надаючи оцінку чи може вказане порушення бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог суд вказує, що згідно із абзацом 7 статті 10 Закону № 877-V суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених статтею 7 Закону № 877-V.

Отже, приймаючи до уваги те, що позивач допустив Головне управління до здійснення заходу державного нагляду (контролю), на переконання суду встановлене порушення не може бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку посиланням ПрАТ «ВФ Україна» на відсутність у посвідчені питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення відповідного заходу, слід вказати наступне.

Як вбачається із направлення на проведення заходу від 20.09.2021 №3485 (далі - направлення), предметом заходу є дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг з питань, викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 (за вх. П-4782- від 19.08.2021).

Звідси слідує, що у направленні визначено предмет здійснення заходу, що відповідає вимогам частини 3 статті 7 Закону № 877-V. Суд акцентує увагу на тому, що наведене положення не вимагає зазначити у направленні деталізовано кожне питання, яке підлягає перевірці під час здійснення державного нагляду (контролю).

Між тим, частина 1 статті 6 Закону № 877-V передбачає, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Тобто, в даному випадку ключовим є дотримання відповідачем вимог частини 3 статті 7 Закону № 877-V, адже саме вказана норма встановлює дані, які мають бути зазначені у направленні.

При наданні оцінки спірному аспекту суд також відхиляє посилання ПрАТ «ВФ Україна» на наказ Міністерства економіки, торгівлі та сільського господарства України від 29.01.2020 №94, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2020 за №185/34468 «Про затвердження форми акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів», адже останній стосується безпосередньо вимог до акту складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, а не направлення на проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Водночас, не можуть бути взяті до уваги твердження позивача в частині того, що у направленні визначено предмет заходу державного нагляду як перевірка дотримання суб`єктом господарювання законодавства у сфері захисту прав споживачів, а не у сфері телекомунікації, що у свою чергу здійснено Головним управлінням, як підстава для задоволення позову, оскільки суть скарги гр. ОСОБА_1 стосувалась безпосередньо надання ПрАТ послуг у сфері телекомунікації із порушеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Підсумовуючи наведене у свій сукупності суд не вбачає порушень відповідачем вимог частини 3 статті 7 Закону № 877-V в частині зазначення предмету здійснення заходу.

Отже, враховуючи вищевикладене суд переходить до дослідження обставин наявності/відсутності порушень, зафіксованих в акті.

Відповідно до частин 6-8 статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Як вже було вказано судом вище, Головним управлінням в ході здійснення заходу державного нагляду встановлено порушення ПрАТ «ВФ Україна» пункту 15 та пункту 49 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, частини 3 статті 10, пункту 10 частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII).

У відповідності до пунктів 3, 12, 15, 17, 22 частини 1 статті 1 Закону № 1023-XII виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів (ч. 1 ст. 2 Закону № 1023-XII).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1023-XII споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 4 Закону № 1023-XII).

Між тим, частиною 3 статті 4 Закону № 1023-XII регламентовано, що споживачі зобов`язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду.

Згідно із частинами 1, 3 статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 10 Закону № 1023-XII споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Частиною 3 статті 10 Закону № 1023-XII регламентовано, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Також, частиною 1 статті 15 Закону № 1023-XII визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї у відповідність, якщо законом чи відповідним технічним регламентом не встановлено інший порядок дій виробника (продавця) у таких випадках; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 затверджено Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг (далі - Правила), які розроблені відповідно до Законів України "Про телекомунікації", "Про телебачення і радіомовлення", "Про радіочастотний ресурс України", "Про захист прав споживачів", "Про захист персональних даних", інших нормативно-правових актів і встановлюють загальний порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг (далі - послуги).

Згідно із пунктом 2 Правил вони регулюють відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій (далі - оператори, провайдери) та споживачами послуг (далі - споживачі).

Відповідно до пункту 3 Правил договір про надання послуг (далі - договір) - правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором); ідентифікаційна телекомунікаційна картка (далі - ідентифікаційна картка) - засіб, який використовується для позначення (ідентифікації) кінцевого обладнання абонента в телекомунікаційній мережі (SIM-картка, USIM-картка, R-UIM-картка тощо); мережевий ідентифікатор споживача - індивідуальний набір цифр та/або символів, присвоєний кінцевому обладнанню абонента та/або споживачеві в телекомунікаційній мережі чи Інтернеті; повідомлення споживача - повідомлення, що надсилається споживачеві у будь-якій формі; припинення надання послуг (послуги) - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві однієї/кількох або всіх послуг внаслідок припинення дії договору або зміни умов договору, а також у випадках, передбачених Законом України "Про телекомунікації" та цими Правилами; тарифний план - сукупність пропозицій, запропонованих споживачеві оператором, провайдером, щодо вартості, умов та обсягу надання певних послуг; якість послуги - сукупність споживчих властивостей послуги (безперервність, доступність тощо), що визначають її здатність задовольнити потреби споживача і характеризуються встановленими показниками.

Пунктом 5 Правил визначено, що оператори, провайдери надають споживачам послуги відповідно до Законів України "Про телекомунікації", "Про захист прав споживачів", цих Правил, інших нормативно-правових актів та технічних вимог у сфері телекомунікацій.

Згідно із пунктами 7, 8 Правил споживач має право обирати оператора, провайдера та послуги, що ним надаються.

Оператори, провайдери забезпечують роботу телекомунікаційних мереж та доступ споживачів до них цілодобово сім днів на тиждень.

Тимчасове обмеження операторами, провайдерами роботи телекомунікаційних мереж допускається в порядку, встановленому відповідно до законодавства, у разі виникнення надзвичайної ситуації, введення надзвичайного чи воєнного стану, проведення ремонту, технічного обслуговування та модернізації телекомунікаційних мереж.

За правилами пунктів 14, 15 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; 2) їх оплати споживачем.

Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України "Про телебачення і радіомовлення" та інших нормативно-правових актів.

До укладення договору та під час надання послуг оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надавати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: 1) найменування, державну реєстрацію, місцезнаходження оператора, провайдера, режим роботи його сервісних служб та пунктів продажу послуг; 2) включення оператора, провайдера до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій; 3) номер та строк дії ліцензії у випадках, встановлених Законом України "Про радіочастотний ресурс України"; 4) перелік послуг, що пропонуються оператором, провайдером; 5) умови надання послуг, у тому числі умови публічного договору (в разі їх визначення); 6) порядок зміни умов надання, скорочення переліку послуг та припинення їх надання; 7) встановлені відповідно до законодавства значення показників якості послуг, що надаються оператором, провайдером; 8) тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; 9) умови і порядок оплати послуг; 9-1) умови виконання благодійного телекомунікаційного повідомлення, що визначаються на підставі відповідного договору приєднання, із зазначенням телефонного номера, виділеного для збору коштів на цілі благодійної діяльності; 10) загальні вимоги щодо підключення та використання кінцевого обладнання абонента, а також на запит споживача - вимоги щодо підключення та використання певного кінцевого обладнання в телекомунікаційній мережі оператора; 11) порядок (правила) користування кінцевим обладнанням та відповідальність за його порушення (у разі надання послуг у пунктах колективного користування та за допомогою таксофонів); 12) напрямки, за якими встановлено автоматичний міжміський та міжнародний телефонний зв`язок, коди населених пунктів (у разі надання послуг міжміського та міжнародного телефонного зв`язку); 13) територію покриття телекомунікаційною мережею оператора, в тому числі на вимогу споживача із зазначенням населених пунктів; 14) перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; 15) номери телефонів, адреси веб-сайтів сервісних служб оператора, провайдера; 16) ці Правила; 17) порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, інформаційно-довідкових, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

Така інформація додатково може доводитися до відома споживачів через засоби масової інформації, в інший спосіб, що не суперечить законодавству.

Відповідно до пункту 49 Правил оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно доводити до відома абонента вичерпну інформацію про надання та отримання замовлених ним послуг, зокрема про: 1) зміну умов надання послуг; 2) зміну тарифів, тарифних планів на послуги (пакети послуг), що надаються споживачеві, відповідно до пункту 59 цих Правил; 3) скорочення переліку послуг (крім випадків виникнення стихійного лиха, надзвичайної ситуації, введення надзвичайного чи воєнного стану, пошкодження телекомунікаційних мереж) із зазначенням підстав для такого скорочення, строків та/або умов поновлення надання послуг; 4) припинення надання послуг із зазначенням відповідних підстав; 5) припинення діяльності з надання послуг; 6) заміну абонентського номера відповідно до пунктів 25 і 112 цих Правил; 7) інші відомості відповідно до законодавства та умов договору.

У випадках, передбачених підпунктами 1 і 2 цього пункту, у спосіб, визначений договором, абонентові надсилається повідомлення, в якому зазначається інформація про зміни, дату і строк їх запровадження з посиланням на веб-сайт та/або номер телефону чи інше доступне споживачеві джерело інформації. При цьому оператор, провайдер телекомунікації повинен запропонувати споживачеві безоплатно обрати будь-який інший доступний для підключення тарифний план на момент запровадження зазначених змін, а у разі відмови абонента від отримання послуг за зміненим тарифом - достроково розірвати договір.

Зазначені вимоги не поширюються на послуги, що надаються за допомогою таксофонів.

Вирішуючи спір по суті судом встановлено, що Умови користування Vodafone розміщено на веб-сайті https://www.vodafone.ua/terms-of-use (далі - Умови користування).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви позивачем долучено копію довідника послуг для клієнтів Vodafone, у відповідності до якого перед початком користування послугами Vodafone Україна пропонується ознайомитись з тарифами Vodafone Україна та Умовами користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», які доступні на сайті www.vodafone.ua.

Згідно із пунктом 2.8 Умов користування за умови відсутності письмового Договору з Абонентами, укладений в усній формі Публічний договір складається з цих Умов користування, умов тарифів, Тарифних планів, Довідника до Стартового пакету, інших умов надання/отримання електронних комунікаційних послуг і набуває чинності за умови, якщо Абонент висловив свою безсумнівну та добровільну згоду на його укладення, що полягає в активації обраного Абонентом Стартового пакета.

Відповідно до пунктів 2.9-2.10 Умов користування абонент, який отримує послугу без укладання Договору/Угоди в письмовій формі, може ідентифікуватися в Оператора, надавши йому персональні дані згідно із законодавством.

Для активації Стартового пакету Абоненту необхідно розпакувати Стартовий пакет, вилучити СІМ-картку, вставити в кінцеве (термінальне) обладнання. Активація Стартового пакета означає згоду Абонента з Умовами користування та умовами обраного ним тарифу/Тарифного плану, що розміщені на веб-сайті, в інших відкритих та доступних інформаційних матеріалах Оператора.

Укладаючи Договір/Угоду, Абонент автоматично погоджується з повним та безумовним прийняттям положень Договору/Угоди до нього та Умов користування, затверджених Оператором та оприлюднених на офіційному веб-сайті Оператора (п. 2.12 Умов користування).

Будь-яке істотне порушення умов Договору/Угоди/Публічного договору чи параметрів якості послуг, що надаються на його підставі, є підставою для застосування Абонентом засобів правового захисту відповідно до законодавства, включаючи право на безкоштовне та дострокове розірвання договору (2.18 Умов користування).

У Мережі Оператора Абонентам можуть надаватися послуги третьої особи (Контент-провайдера) та Додаткові послуги Оператора (п. 8.1 Умов користування).

Замовленням будь-якої Додаткової послуги, зокрема Контент-послуги, Абонент надає згоду на отримання відповідних послуг (п. 8.2 Умов користування).

Також Умови користування містять в собі розділу щодо скорочення переліку електронний комунікаційних послуг, відповідальність, порядок припинення дії договору/угоди/публічного договору, зміна постачальника електронних послуг та надання послуг та надання послуг перенесення номерів тощо.

Аналізуючи наведене суд констатує, що на веб-сайті www.vodafone.ua розміщено повну інформацію у відповідності до пунктів 15, 49 Правил.

Суд зауважує, що з акту перевірки не вбачається, що Головним управлінням здійснювалась оцінка безпосередньо інформації розміщеної на веб-сайті www.vodafone.ua.

У той же час, за правилами абзацу 2 пункту 15 Правил відповідна інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, інформаційно-довідкових, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

Тобто, розміщення інформації про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, в контексті Правил дозволено здійснювати на веб-сайті відповідного оператора, з яким, у свою чергу, зобов`язаний споживач ознайомитися перед початком користування послугами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає твердження відповідача про порушення позивачем пунктів 15, 49 Правил безпідставними та такими, що не підтвердженні належними та достатніми доказами.

У той же час, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Зі змісту скарги гр. ОСОБА_1 слідує, що фактично порушення її прав оператором (позивачем) полягає у відключенні віддалено послуги «обмеження віддаленої заміни sim-карти» та подальшої заміни картки без присутності громадянки.

Суд вказує, що ПрАТ «ВФ України» не заперечує тих обставин, що відключення послуги «обмеження віддаленої заміни sim-карти» було здійснено в порядку звернення до контакт-центру шляхом надання особою конфіденційних даних по відношенню до відповідного номеру, що дало змогу пройти ідентифікацію та уточнити PUK-код, та, в подальшому, здійснити заміну картки без присутності заявника.

Разом з цим, позивач не заперечував, що для заміни картки споживачу необхідно звернутися в магазин Vodafone з оригіналом документа, на який зареєстрований номер, однак заміна картки відбулася за допомогою контакт-центру.

Звідси слідує, що позивачем фактично порушено правила надання послуг гр. ОСОБА_1 , що мало своїм наслідком заміну картки без її особистої присутності невідомими на те особами та в подальшому отримання збитків.

У той же час, згідно із частиною 3 статті 40 Закону України «Про телекомунікації» від 18.11.2003 № 1280-IV питання відшкодування завданих споживачеві фактичних збитків, моральної шкоди, втраченої вигоди через неналежне виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов`язків за договором про надання телекомунікаційних послуг вирішуються в судовому порядку.

Отже, в межах спірних правовідносинах необхідно встановлювати склад для застосування частини 3 статті 40 Закону № 1280-IV, проте, стверджувати про порушення ПрАТ «ВФ Україна» пунктів 15, 49 Правил не вбачається за можливе, оскільки всі правила користування послуг були розміщенні на офіційному веб-сайті, що в контексті Правил є належним чином доведеною інформацією до споживача.

Що ж стосується обставин звернення споживача з відповідними заявами про усунення недоліків у наданні послуг та відшкодування завданих їй, гр. ОСОБА_1 , збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи, слід вказати на наступне.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 1 Закону № 1023-XII недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Судом встановлено, що листом від 18.06.2021 СС 1125.18.06 ПрАТ «ВФ Україна» повідомив гр. ОСОБА_1 , що 07.11.2020, за для виключення подібної ситуації, був активований безкоштовний сервіс «Заборона заміни SIM-картки» за номером , що надає можливість встановити заборону на дистанційну заміну картки через ЦДОА.

Звідси слідує, що недолік у наданій послузі ПрАТ «ВФ Україна» фактично був усунутий. При цьому, у вказаному листі споживачу роз`яснено, що майнові вимоги вирішуються в порядку частини 3 статті 40 Закону № 1280-IV.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону № 1023-XII у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що у разі відмови споживачу в реалізації його прав, суб`єктом господарювання, не відшкодування йому збитків з усунення недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Варто наголосити, що пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону № 1023-XII регламентовано, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.

В межах же даної адміністративної справи збитки, які завдані споживачу, не підпадають під дію пункту 4 частини 3 статті 10 Закону № 1023-XII. Натомість, суд вкотре наголошує, що збитки отримані споживачем, за наявних матеріалів справи, вказують про необхідність застосування частини 3 статті 40 Закону № 1280-IV.

При цьому, суд наголошує, що недолік у наданій послузі фактично був усунутий ПрАТ «ВФ України», що підтверджується листом від 18.06.2021 СС 1125.18.06, однак наслідки, які зумовив даний недолік у наданій послузі підпадають під дію частини 3 статті 40 Закону № 1280-IV, що було роз`яснено споживачу.

Отже, приймаючи до уваги наведене, суд вважає відсутніми підстави для застосування до ПрАТ «ВФ України» пункту 1 частини 1 статті 23 Закону № 1023-XII, і, як наслідок застосування до нього спірною постановою відповідальності.

Додаткового суд вказує, що пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону № 1023-XII регламентовано, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на переконання суду Головним управлінням невірно класифіковано порушення, яке було допущено ПрАТ «ВФ України».

Водночас, суд також повторно зазначає, що в ході розгляду справи не підтверджено порушення позивачем положень пунктів 15, 49 Правил, що, у свою чергу, вказує на протиправність прийнятого Головним управлінням припису.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про невідповідність спірних рішень, критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що адміністративний позов підлягає до задоволення.

У відповідності до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, б. 15, ) до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (03151, м. Київ, вул. Волинська, б. 12, ) про визнання протиправним та скасування рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №578 від 08.10.2021.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 04.11.2021 №101, винесену Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (03151, м. Київ, вул. Волинська, б. 12, ) на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, б. 15, ) сплачений ним судовий збір у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева