Справа № 640/24659/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Бєлової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови судді у відставці ОСОБА_1 в перегляді рішення щодо розміру загального відсотку розрахунку щомісячного грошового утримання;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перегляд розміру загального відсотку розрахунку щомісячного грошового утримання, який становить у ОСОБА_1 84 відсотки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у березні 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2020 у справі № 640/10495/20 було здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі Апеляційного суду Київської області від 11.02.2020 №05/29/3, однак відповідачем протиправно при здійсненні перерахунку було зменшено розмір такого з 90% до 60%. Позивач вважає, що до стажу судді відповідачем протиправно не враховані період з травня 1991 року по серпень 1994 року роботи на посаді члена (судді) військового 81 трибуналу Белогорського гарнізону та періоди з серпня 1980 року по липень 1983 року та з серпня 1983 року по 30.04.1991 проходження військової служби, з урахуванням яких його загальний суддівський стаж складає 37 років 11 місяців, що, на думку позивача, є підставою для визначення проценту розміру довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 84 відсотків

У відзиві на адміністративний позов відповідачем зазначено, що правові підстави для зарахування періодів проходження військової служби та періоду роботи на посаді члена (судді) військового трибуналу до стажу роботи на посаді судді позивача відсутні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового співвідношення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до 60 % з 19.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 82 % від суддівської винагороди у розмірі 236 475,00 грн, на підставі довідки Апеляційного суду Київської області № 05/29/3 від 11.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин у справі. Свої доводи обґрунтовує тим, що відсутні підстави для врахування в період роботи на посаді судді будь-яких інших періодів, у тому числі і тих, які є спірними у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач з 18.01.2017 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 призначено у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 11.02.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 11.02.2020 №05/29/3 ліквідаційної комісії Апеляційного суду Київської області.

Листом від 24.04.2020 №2600-0303-8/50562 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці буде здійснюватись при збільшенні розміру суддівської винагороди після 18.02.2020.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2020 у справі №640/10495/20, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.04.2020 №2600-0303-8/50562 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою від 25.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою від 11 лютого 2020 року №05/29/3 ліквідаційної комісії Апеляційного суду Київської області, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2020 у справі № 640/10495/20, відповідачем проведено ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 11.02.2020 №05/29/3 ліквідаційної комісії Апеляційного суду Київської області, однак вказаний перерахунок здійснено з врахуванням 60%, а не 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді.

24.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, у якій просив переглянути розмір загального проценту розрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, зазначаючи, що загальний процент для розрахунку щомісячного грошового утримання був встановлений у розмірі 90% при призначень пенсії та не може бути зменшений. Крім того, позивач вказав, що пенсійним органом до його стажу роботи на посаді судді протиправно не враховано періоди проходження військової служби.

Листом від 22.07.2021 № 19253-18703/Д-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

У листі зазначено, що згідно зі статтею 142 Закону № 1402-VIII, довічне грошове утримання судді у відставці визначається у розмірі 50% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання.

Крім того, відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З урахуванням зазначеного, відсутні підстави зарахування періодів проходження військової служби до стажу роботи на посаді судді.

У листі повідомлено, що зважаючи на те, що стаж роботи заявника на посаді судді становить 25 років 07 місяців 16 днів, загальний процент для розрахунку щомісячного грошового утримання становить (5х2%)+50) 60%; розмір щомісячного довічного грошового утримання складає 141 885,00 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в перегляді рішення щодо розміру загального відсотку розрахунку щомісячного грошового утримання, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, яке діяло на момент призначення позивача на посаду судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби, період роботи у військовому трибуналі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (надалі - Закон № 1402), «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 № 193-IX (надалі - Закон № 193).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом № 1402.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частиною першою статті 142 Закону № 1402 визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом № 1402, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною третьою статті 142 Закону № 1402 передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною третьою статті 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 встановлено особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 зазначеного розділу передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності Законом № 1402 пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402).

Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», що набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 установлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом № 1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402 зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено, що судді, які вже перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Отже, Законом № 1402 було запроваджено різний правовий підхід та порядок грошового забезпечення суддів у відставці, а саме по-різному визначено порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, залежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання суддів, без урахування, при цьому, періоду виходу у відставку (до запровадження кваліфікаційного оцінювання, чи після цього).

Проте, положення Закону № 1402 у цій частині 18.02.2020 визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, а тому не підлягають застосуванню з вказаної дати і, відповідно, з дня ухвалення Конституційного Суду України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон №1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Разом з тим, підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 року по зразковій справі № 620/1116/20, а також від 06.03.2019 року по справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 року по справі № 200/3958/19-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для застосування при розгляді апеляційним судом цієї справи.

Суд першої інстанції вірно вказав, що є помилковими посилання позивача на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90 % від суддівської винагороди працюючого судді, оскільки такий відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді був визначений відповідачем в порядку, який відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, що свідчить про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за грошовим утриманням (розміром щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку за Законом №2453-VI.

Зміна відсоткового обчислення при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі статті 142 Закону №1402-VIII не порушує права позивача, оскільки за рахунок збільшення розміру суддівської винагороди станом на 18.02.2020, що враховується при перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, значно збільшується і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який підлягає перерахунку згідно з частиною 3 статті 142 Закону № 1402-УІП.

При цьому, що частина третя статті 142 Закону України від 02.06.20f6 №1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів» неконституційною не визнавалась, а також вказана норма не вступає в колізію з іншими нормами законодавства.

А тому, підстави для здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди відсутні.

Щодо врахування до стажу позивача роботи на посаді судді періоду з 05.1991 по 08.1994 роботи на посаді члена (судді) військового 81 трибуналу Білогорського гарнізону та періодів з 08.1980 по 07.1983 та з 08.1983 по 30.04.1991 проходження військової служби при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за правилами частини 1 статті 116 Закону № 1402-VIII, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас відповідно до пункту 34 Перехідних положень Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом № 1402-VIII зазначені правовідносини регулювались Законом від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із вимогами статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності Законом № 192-VIII, яким Закон № 2453-VI було викладно в новій редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За приписами ст. 151 Конституції СРСР, яка діяла на час перебування позивача посаді члена (судді) військових трибуналів, передбачалось наступне: в СРСР діють Верховний Суд СРСР, Верховні Суди союзних республік, Верховні Суди автономних республік, крайові, обласні, міські суди, суди автономних областей, суди автономних округів, районні (міські) народні суди, а також військові трибунали у Збройних Силах.

Статтею 152 зазначеної Конституції визначалось, крім іншого, що судді військових трибуналів обираються Президією Верховної Ради СРСР строком на п`ять років, а народні засідателі зборами військовослужбовців строком на два з половиною роки.

Відповідно до ст. 1 Положення про військові трибунали, затвердженого Законом СРСР «Про затвердження Положення про військові трибунали» від 25.12.19581

У відповідності із Конституцією СРСР військові трибунали є судами СРСР, входять у єдину судову систему СРСР та діють у Збройних Силах СРСР.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XI «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавством, яке діяло на момент призначення позивача на посаду судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби, період роботи у військовому трибуналі.

Як свідчать матеріали справи, позивач мав наступні періоди діяльності: з 05.08.1980 по 30.04.1991 дійсна військова служба у Збройних Силах України; з 06.05.1991 по 01.09.1994 - член 81 військового трибуналу Далекосхідного військового округу; з 02.09.1994 по 31.12.2010 - суддя Військового апеляційного суду Центрального регіону; з 04.01.2011 по 22.12.2016 - суддя Апеляційного суду Київської області.

Відтак, в силу наведених правових приписів та періоду роботи позивача саме на посаді судді (більше 10 років, а саме 25 років 7 місяців 16 днів), вказані періоди військової служби та період роботи у військовому трибуналі підлягають зарахуванню позивачу до стажу його роботи на посаді судді.

Відповідно, загальний стаж роботи позивача (з урахуванням календарного періоду проходження військової служби 10 років 8 місяців 25 днів та періоду роботи у військовому трибуналі 3 роки 3 місяці 25 днів), що дає йому право на одержання щомісячного грошового утримання судді, становить 36 років 4 місяці 8 днів.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII повинен становити 82 відсотки (50 % за 20 років + 32 % за 16 повні роки роботи на посаді судді понад 20 років) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем з 19.02.2020 протиправно зменшено відсоткове співвідношення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до 60 %, а тому з метою відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 82 % від суддівської винагороди у розмірі 236 475,00 грн, на підставі довідки Апеляційного суду Київської області № 05/29/3 від 11.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Доводи апелянта, що визначення суми грошового забезпечення, з розміру якої підлягає відповідний перерахунок є виключною прерогативою пенсійного фонду колегією суддів не приймаються, оскільки відповідний розмір грошового забезпечення зазначено безпосередньо у виданій довідці Апеляційного суду Київської області № 05/29/3 від 11.02.2020, яка недійсною не визнавалася.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.08.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова