Справа № 520/19616/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 р. Справа № 520/19616/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 р. (ухвалене суддею Котеньовим О.Г.) по справі № 520/19616/21

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. (включно), із застосуванням базового місяця для обчислення січень 2008 року, з утриманням належних податків та зборів; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 23.01.2018 р. по 01.03.2018 р. (включно), із застосуванням базового місяця для обчислення січень 2008 року, з утриманням належних податків та зборів; визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 30.01.2020 р. по 30.03.2021 р., з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 30.01.2020 р. по 31.12.2020 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатний осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р., на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно із додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2021 р. по 30.03.2021 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатний осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт , згідно із додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум; визнати неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, яка обчислювалась з розміру місячного грошового забезпечення з 30.01.2020 р. по 30.03.2021 р. нараховувалось без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислюються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні З військової служби з врахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України " Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплаченої суми.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. (включно); зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. (включно), відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII від 03.07.1991 р. та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р., з відрахуванням відповідних податків та зборів; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 30.01.2020 р. по 30.03.2021 р., з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 30.01.2020 р. по 30.03.2021 р., із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 р. та на 01.01.2021 р. за відповідні роки та здійснити виплату урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням відповідних податків та зборів; визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, яка обчислювалась з розміру місячного грошового забезпечення з 30.01.2020 р. по 30.03.2021 р. нараховувалось без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, з урахуванням показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання з застосуванням показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплаченої суми; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відсутні правові підстави для перерахунку розміру посадового окладу позивача та окладу за військове звання із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з урахуванням розміру 50 % мінімальної заробітної плати. Крім того, розпорядженням Директора департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/9/1/2 призупинено нарахування індексації до окремого розпорядження, а у межах наявного фінансування відсутня можливість вплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - лютому 2018 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 р. не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.07.1998 р. по 30.03.2021 р. проходив військову службу у НОМЕР_1 військовому представництві Міністерства оборони України.

Наказом Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 26.03.2021 р. № 55, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» та з 30.03.2021 р. виключено зі списків особового складу НОМЕР_1 ВП МОУ, згідно із наказу начальника НОМЕР_1 військового представництва Міністерства оборони України від 30.03.2021 р. № 46.

ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою, в якій просив: нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р., із застосуванням базового місяця для обчислення січень 2008 року; здійснити перерахунок грошового забезпечення та доплату від фактично виплачених сум за періоди з 30.01.2020 р. по 31.12.2020 р. та з 01.01.2021 р. по 30.03.2021 р., з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби з розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт, та провести доплату від фактично виплаченого розміру.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 625/ВФЗ від 04.10.2021 р. повідомлено, що відсутні підстави для нарахування та проведення виплати індексації та проте, що не має можливості для перерахунку (коригування) грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні, у зв`язку з відсутністю нормативно-правової бази.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р., а також застосування з 30.01.2020 р. при визначенні складових грошового забезпечення сталого показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 р., а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року, та не здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги при звільнені, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що: належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію із врахуванням наявності підстав, визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII від 03.07.1991 р. та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р., з утриманням належних податків та зборів за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018. р.; у період 30.01.2020 р. - 31.12.2020 р. грошове забезпечення заявника необхідно обчислювати із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 р, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", а з 01.01.2021 р. із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"; вимога позивача про зобов`язання відповідача використовувати відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 є такою, що заявлена на майбутнє, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню; належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний рік, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплаченої суми.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в подальшому - Закон № 1282-XII), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (в подальшому - Порядок № 1078).

Згідно із п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно із п. 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 р. у справі № 825/565/17 проаналізувавши вищенаведені правові норми зазначив, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 р. № 1294 (в подальшому - Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Постанова № 1294 набрала чинності 01.01.2008 р. та діяла до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців - 01.03.2018 р.

Тобто, з 01.12.2015 базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач здійснюючи нарахування індексації має діяти у чітко визначених межах законодавства.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, починаючи з грудня 2015 року, повинен був застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені Порядком №1078.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом в постанові від 10.09.2020 р. у справі № 200/9297/19-а.

При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Положеннями Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. В свою чергу, пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію із врахуванням наявності підстав, визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" № 1282-XII від 03.07.1991 р. та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про не проведення нарахування грошового забезпечення з 30.01.2020 р. по 30.03.2021 р., з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 1-4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в подальшому - Закон № 2262-ХІІ), яким визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. № 704 (в подальшому - Постанова КМУ № 704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови КМУ № 704 (в редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови), встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 1 приміток Додатку 1 до Постанови КМУ № 704 встановлено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 Постанови КМУ № 704 встановлено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24.02.2018 р. набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (в подальшому - Постанова КМУ № 103), якою п. 4 Постанови КМУ № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 49 Закону України від 27.02.2014 р. № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом Уряду України.

Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.

Тобто, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується, тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку п. 4 Постанови КМУ № 704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.

Відповідно до пп. 2 п. 20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870, до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, встановлюються такі вимоги: стосовно структури проекту документа: в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Тобто, Примітка, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень.

Таким чином Примітка у Додатку 1 та Додатку 14 Постанови КМУ № 704 не може мати нормативного характеру, у зв`язку з чим застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми Постанови КМУ № 704 пункт 4, яка має нормативний характер, тобто, містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.

Згідно із Постановою КМУ № 704 (в редакції Постанови КМУ № 103), розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. по справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 р. в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови та прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позову, а саме: визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»; у іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 р. залишено без змін.

Таким чином, з 29.01.2020 р. дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 пункт 6 Постанови КМУ № 103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ № 704 у первісній редакції.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ та п. 4 Постанови КМУ № 704, у редакції до внесення змін Постановою КМУ № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови КМУ № 704 перевагу належить віддати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили.

Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за вимоги п. 4 Постанови КМУ № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови КМУ № 704, то відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Крім того, 01.01.2017 р. набрав чинності Закон України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 1774-VІІІ, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року.

Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 р. по справі № 240/4946/18.

Тобто, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 11.02.2021 р. у справах № 200/3774/20-а, № 200/3747/20-а, № 240/11952/19, та від 18.02.2021 р. у справі № 200/3775/20-а.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови відповідача перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення із використанням розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний рік, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплаченої суми обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця кадрової військової служби або служби за контрактом передбачена одночасно двома актами права, а саме: частиною 1 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абзацом 1 частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Абзацом 1 частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Із врахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 без змін.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 р. по справі № 520/19616/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич