Справа № 480/5288/22
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року Справа № 480/5288/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5288/22

за позовом ОСОБА_1

до Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника Макаренка О.С. звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бочковського Тараса Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

2. Зобов`язати відповідача прийняти заяву ОСОБА_1 та відкрити виконавче провадження для примусового виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від у справі №480/1563/21 та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Згідно рішення апеляційного суду відповідача - ГУ НГУ зобов`язано повторно розглянути заяви позивачів та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою КМУ 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку із загибеллю під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення АТО їх сина - військовослужбовця НГУ ОСОБА_2 .

Позивач (стягував) ОСОБА_1 у встановленому порядку звернулась з виконавчим документом до відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надалі (Відповідач) із заявою про примусове виконання судового рішення та надала оригінал виконавчого листа.

Другий позивач - її чоловік ОСОБА_3 вирішив не реалізовувати своє право на примусове виконання судового рішення, оскільки достатньо було заяви одного з позивачів, так як вимоги були однакові до одного і того ж боржника.

Відповідач в особі державного виконавця Бочковського Т.О. 07.07.2022 року прийняв рішення про повернення виконавчого документу без прийняття його до виконання з тих мотивів, що у виконавчому документі вказується один боржник - один стягувач. Крім того, в судовому рішенні вказано два стягувачі, а з заявою звернувся лише один.

14.07.22 р. позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із заявою про видачу додаткових виконавчих листів.

Натомість позивачем отримано відповідь суду, з тексту якого випливає, що вимога відповідача неправомірна і суд не зобов`язаний видавати додаткові виконавчі листи і що позивач має право оскаржити дії відповідача до суду.

Неправомірні дії, бездіяльність відповідача порушують законні права і інтереси позивача. ОСОБА_3 вважає недоцільним звертатися до суду одночасно із своєю дружиною, оскільки їх вимоги однакові і їм достатньо рішення суду за позовом ОСОБА_1 . Боржник до теперішнього часу не виконав судового рішення.

Позивачка вважає, що повідомлення відповідача про повернення виконавчого документу є протиправним та порушує права і законні інтереси стягувача, а тому звернулась до суду.

Ухвалою суду від 16.08.2022 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із даним позовом; відкрито провадження у справі та залучено Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якості співвідповідача до участі у даній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ст. 287 КАС України на 23 серпня 2022 р.

Відповідачі відзивів на позовну заяву не надали.

Від Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшли копії виконавчого провадження та лист, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2021 року (а.с. 6-7) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року по справі № 480/1563/21 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 яка полягає в повторному невиконанні нею обов`язків як уповноваженого органу по оформленню пакету документів та направленню їх у 15-денний строк розпоряднику бюджетних коштів для прийняття рішення про вирішення питання призначення одноразової грошової допомоги позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв`язку із загибеллю їх сина - солдата ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби. Зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 повторно направити пакет документів до розпорядника бюджетних коштів для розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із змінами та доповненнями та Постанови КМ України №975 від 25.12.2013 р. у зв`язку із загибеллю під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення і забезпечення АТО їх сина - військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_2 . Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо не розгляду заяви позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю їх сина - колишнього солдата в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 та безпідставному їх поверненню Військовій частині № НОМЕР_1 без прийняття мотивованого рішення. Зобов`язано Головне управління Національної гвардії України повторно розглянути заяви позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду у відповідності до закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із змінами та доповненнями та Постанови КМ України №975 від 25.12.2013 р. у зв`язку із загибеллю під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення і забезпечення АТО їх сина - військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_2 . В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено.

Сумським окружним адміністративним судом ОСОБА_1 видано виконавчий лист про зобов`язання Головне управління Національної гвардії України повторно розглянути заяви позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із змінами та доповненнями та Постанови КМ України №975 від 25.12.2013 р. у зв`язку із загибеллю під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення і забезпечення АТО їх сина - військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_2 .

07.07.20211 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління Міністерства юстиції України (м.Київ) із заявою про примусове виконання виконавчого листа по справі № 480/1563/21.

07.07.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковським Т.О. складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а. с. 4).

Повідомлення мотивоване тим, що у відповідності до вимог ч.2 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. У виконавчому документі поданому на виконання, зазначено два стягувачі.

Позивач вважає, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу є протиправним та підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також, якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Згідно із ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Враховуючи вищевказане, виконавчий документ може бути повернутий стягувачу, якщо він не відповідає вимогам, встановленим, зокрема, статтею 4 Закону №1404-VIII.

Так, зі змісту оскаржуваного повідомлення державного виконавця підставою для повернення без виконання виконавчого листа є зазначення у виконавчому документі два стягувачі.

Дослідивши зміст пред`явленого до виконання виконавчого листа та постанови Другого апеляційного адміністративного суду, суд зазначає, що предметом розгляду по справі була одна заява від 12.11.2019р. (від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та підписана представником адвокатом Макаренком О.С.) до командувача ГУ Національної гвардії України.

Дана обставина виключає здійснення виконавчих дій у різних виконавчих провадженнях за однією заявою.

Дослідивши зміст постанови Другого апеляційного адміністративного суду судом встановлено, що відповідач - ГУ НГУ має прийняте відповідне рішення (одне рішення) за результатами її розгляду (тобто за результатами розгляду однієї заяви має бути прийнято одне рішення).

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що повернувши виконавчий документ без виконання, відповідач порушив засади виконавчого провадження, визначені ст. 2 Закону №1404-VIII, зокрема, прийняв рішення з порушенням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, тому повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.07.2022 є протиправним.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа, суд зазначає наступне.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 липня 2018 року у справі 820/4263/17.

Також, суд зазначає, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

В рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, суд вважає вірним спосіб захисту порушеного права позивача, а саме зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення: зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Сумським окружним адміністративним судом 28.01.2022 по справі №480/1563/21 щодо зобов`язання Головне управління Національної гвардії України повторно розглянути заяви позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду у відповідності до закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із змінами та доповненнями та Постанови КМ України №975 від 25.12.2013 р. у зв`язку із загибеллю під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення і забезпечення АТО їх сина - військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_2 , оскільки заява позивача про примусове виконання подана до відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваного повідомлення від 07.07.2022.

Суд зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власних рішень, які є предметом оскарження позивачем, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Скасувати повідомлення Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 07.07.2022.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Сумським окружним адміністративним судом 28.01.2022 по справі №480/1563/21.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук