Справа № 500/8845/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/8845/21 пров. № А/857/7704/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунального некомерційного підприємства «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року (суддя першої інстанції Осташ А., м. Тернопіль)

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунального некомерційного підприємства «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про, пенсійне забезпечення»; зобов`язання з 01 листопада 2018 року призначити та здійснити виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу періоди за які КНП «Товстеньківська селищна лікарня», Товстенської селищної ради виконуючи ухвалу Заліщицького районного суду від 09.12.2020 в справі №597/638/20, сплатила страхові внески.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року позов задоволено частково. Визнати протиправним та скасувати рішення від 22.07.2021 №45 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період: навчання в Чортківському медичному училищі з 1982 року по 1986 рік; роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради, за який Комунальне некомерційне підприємство «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради сплатила до Пенсійного фонду України збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в таких періодах: липень 2004 року; січень, грудень 2005 року; січень, червень, серпень 2006 року; вересень, жовтень 2007 року; січень, вересень 2008 року; січень, травень, вересень 2009 року; в окремих місяцях за 2010-2016 року, а саме: січень, травень, вересень, грудень 2010 року; січень, травень, червень, листопад, грудень 2011 року; січень; травень, червень, липень, серпень, жовтень, грудень 2012 року; січень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень 2013 року; січень, квітень, травень, червень, липень, вересень, жовтень 2014 року; січень, лютий, березень, липень, серпень, вересень, жовтень 2015 року; січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2016 року; з січня 2017 року по грудень 2017 року включно. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику охорони здоров`я з 15.07.2021. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Просить скасувати оскаржене рішення від 07.04.2022 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що згідно з пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, па посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону №1058-ІV. Пункт 2 розділу XV Закону № 1058-ІV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) був викладений на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності 11.10.2017, є чинним на сьогодні та неконституційним не визнавався. Отже, з набранням чинності Закону № 2148-VІІІ питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, регулюються положеннями Закону № 1058-ІV. Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального захисту за умови наявності станом на 01.04.2015 спеціального стажу не менше 25 років, станом па 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Також апелянт звертає увагу, що страхувальник КНП «Товстеньківська селищна лікарня» сплатила страхові внески за відсутні періоди, але до Реєстру (і в довідку ОК5) відомості не потрапили у зв`язку з неподанням страхувальником звітності за відповідні періоди. У зв`язку з цим страхувальнику необхідно подати звіти до Пенсійного фонду. Для зарахування спірного періоду до спеціального стажу необхідно представити документи про підтвердження роботи за основним місцем на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років. Таким чином, апелянт стверджує, що станом на 11.10.2017 року , тобто, на день набрання чинності Закону України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 у позивача відсутні правові підстави для призначення пенсії за вислугою років.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету відповідача 05.08.2022 о 16:24 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 11.08.2022, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану нею адресу, яка отримана 11.08.2022, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.07.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішенням №45 від 22.07.2021 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу. Зокрема, зазначило, що до спеціального стажу заявнику для визначення права на призначення пенсії за вислугу років зараховано наступні періоди: з 12.09.1988 по 26.08.1991, з 20.12.1993 по 10.10.2017, що становить 19 років 6 місяців 3 дні, які є недостатніми для призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 10.08.2021 №1900-0215-8/23562 ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення за результатами розгляду заяви від 15.07.2021 щодо призначення пенсії за вислугу років.

Крім того, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 31.08.2021 №1900-0304-8/25298 на адвокатський запит стосовно надання інформації, яка стосується ОСОБА_1 , повідомлено, що одним із документів, який використовується для нарахування пенсії та обчислення страхового стажу є Довідка «ОК-5», яка містить в повному обсязі інформацію щодо застрахованої особи накопичену в Реєстрі застрахованих осіб (далі Реєстр). Також зазначено, що страхувальник КНП «Товстеньківська селищна лікарня», виконуючи ухвалу Заліщицького районного суду в справі №8597/638/20, сплатила страхові внески за відсутні періоди, але до реєстру (і в довідку ОК5) відомості не потрапили у зв`язку з неподанням страхувальником звітності за відсутні періоди. У зв`язку з цим страхувальнику необхідно подати звіти до пенсійного фонду України відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України від 03.12.2013 №25-2, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.12.2013 №2141/24673.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України № 2-р/2019 від 04.06.2019 відновлено право позивача на призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. При цьому посилання відповідача на відсутність даних щодо спеціального стажу роботи позивача в індивідуальних відомостях про застраховану особу не заслуговує на увагу у цих правовідносинах. Крім того, відповідачем необґрунтовано не зараховано до спеціального трудового стажу позивача період навчання з 1982 року по 1986 рік в Чортківському медичному училищі. Таким чином, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років необхідний спеціальний стаж, визначений пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, станом на 11.10.2017 становив (в межах від 25 до 30 років). Отже, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач мав необхідний стаж для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Враховуючи, що позивач 15.07.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, тому необхідно зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років з 15.07.2021

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржене. Також в апеляційній скарзі відповідач не наводить доводів та міркувань незаконності рішення в цій частині. Тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017) особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Згідно ст. 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

У силу приписів п. «е» статті 55 Закону № 1788-XI (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XI), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон № 911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону № 1788-XI.

Відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до положень статті 51 Закону № 1788-XI пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

У зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих, а тому, втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Крім того, Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788-XI, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-XI, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що саме з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911, що дає підстави для висновку про те, що на день звернення позивача із заявою від 15.07.2021 про призначення пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Статтею 62 № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Відповідно до п. 1 вказаного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі Перелік №909).

Згідно з розділом 2 Переліку №909 право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) наступних закладів охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепід служби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до приміток 2 і 3 до названого Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ; робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Отже, умовою для зарахування спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи працівників охорони здоров`я є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку. Ця умова не залежить від обсягу робочого навантаження та від розміру заробітної плати. При цьому, допускається підсумування стажу роботи за періоди роботи в закладах та установах як освіти, так і охорони здоров`я та соціального захисту.

Разом з тим, підставою для відмови у призначенні пенсії стало недостатньо спеціального страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради", суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 20.12.1993 по 27.12.2017 працював Товстенській районній комунальній лікарні зубним техніком, що підтверджено записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 .

Наказами №198 від 20.12.1993 та №172 від 21.12.2017 Товстенської райлікарні №2 підтверджена робота позивача на посаді зубного техніка.

У довідці №26 від 04.09.2018 Товстенської районної комунальної лікарні зазначено, що позивач працював в даній лікарні на госпрозрахунковій формі оплати.

Крім того, ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року у справі №597/638/20 затверджено мирову угоду на наступних умовах: Комунальне некомерційне підприємство Товстенська селищна лікарня Товстенської селищної ради добровільно сплачує до Пенсійного фонду України збір на обов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за 6 робочих днів у місяць, за періоди: в окремих місяцях 2004-2009 років, а саме: липень 2004 року; січень, грудень 2005 року; січень, червень, серпень 2006 року; вересень, жовтень 2007 року; січень, вересень 2008 року; січень, травень, вересень 2009 року; в окремих місяцях за 2010-2016 року, а саме: січень, травень, вересень, грудень 2010 року; січень, травень, червень, листопад, грудень 2011 року; січень; травень, червень, липень, серпень, жовтень, грудень 2012 року; січень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень 2013 року; січень, квітень, травень, червень, липень, вересень, жовтень 2014 року; січень, лютий, березень, липень, серпень, вересень, жовтень 2015 року; січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2016 року; з січня 2017 року по грудень 2017 року включно.

На виконання вказаної ухвали Комунальне некомерційне підприємство Товстенська селищна лікарня Товстенської селищної ради здійснило всі проплати до Пенсійного фонду України по збору на обов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати, що підтверджено випискою Комунального некомерційного підприємства Товстенська селищна лікарня Товстенської селищної ради від 23.06.2021.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-ІV платниками страхових внесків До солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-ІV передбачено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися та сплачувались страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №242/5696/16-а зазначено, що «Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи».

Отже, посилання відповідача на те, що відсутність даних саме щодо спеціального стажу роботи позивача в індивідуальних відомостях про застраховану особу не заслуговує на увагу у цих правовідносинах.

Таким чином. суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи позивача період роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради , за який Комунальне некомерційне підприємство «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради сплатила до Пенсійного фонду України збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в таких періодах: липень 2004 року; січень, грудень 2005 року; січень, червень, серпень 2006 року; вересень, жовтень 2007 року; січень, вересень 2008 року; січень, травень, вересень 2009 року; в окремих місяцях за 2010-2016 року, а саме: січень, травень, вересень, грудень 2010 року; січень, травень, червень, листопад, грудень 2011 року; січень; травень, червень, липень, серпень, жовтень, грудень 2012 року; січень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень 2013 року; січень, квітень, травень, червень, липень, вересень, жовтень 2014 року; січень, лютий, березень, липень, серпень, вересень, жовтень 2015 року; січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2016 року; з січня 2017 року по грудень 2017 року включно.

Щодо періоду навчання позивача в Чортківському медичному училищі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Із матеріалів справи видно, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2019 у справі №500/2558/18, яка набрала законної сили, встановлено, що відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 п/с 424 пенсійним органом не враховано навчання ОСОБА_1 у період з 1982 року по 1986 рік в Чортківському медичному училищі (по спеціальності фельдшер).

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховуються до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно п. «д» ч. 3 ст.56 № 1788-XI до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період навчання ОСОБА_1 в Чортківському медичному училищі підлягає включенню в спеціальний стаж для пенсії за вислугу років, оскільки із наданої копії диплома НОМЕР_2 видно, що позивач з 1982 по 1986 навчався в Чортківському медичному училищі та згідно копії трудової книжки позивач з 01.04.1986 прийнятий на посаду медреєстратора, та необхідність зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи зазначений період навчання.

Таким чином, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років необхідний спеціальний стаж, визначений пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, станом на 11.10.2017 становив в межах від 25 до 30 років. Тобто, спеціальний стаж позивача є цілком достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років, оскільки перевищує необхідний мінімум у 25 років.

Щодо постанови №909 в частині встановлення нею станом на 11.10.2017 необхідного стажу, пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2021 р. по 31 березня 2022 р. - не менше 28 років 6 місяців. Оскільки зміни, які встановлювали ці умови для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" були визнані неконституційними та втратили чинність з 04.06.2019 року і Закон України "Про пенсійне забезпечення" має вищу юридичну силу порівняно з постановою №909, то остання має застосовуватися в редакції, яка не суперечить цьому Закону.

Отже, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач мав необхідних стаж для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України ''Про пенсійне забезпечення''.

Таким чином, рішення відповідача від 22.07.2021 №5 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років є протиправним.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та здійснити виплату пенсії за вислугу років з 01.11.2018, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача 15.07.2021 із заявою про призначення пенсії за вислугу років, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років з 15.07.2021.

Таким чином, суд першої інстанції правильно задовольнив частково позовні вимоги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 22.08.2022.