Справа № 620/17506/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Беспалова О.О. та Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо неврахування до стажу роботи період з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги педагогу при виході на пенсію;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу роботи, що дає право на призначення одноразової грошової допомоги, період роботи з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій при виході на пенсію, як працівнику освіти.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу роботи період з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу ОСОБА_1 період роботи з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року на посаді викладача кафедри музичного виховання та викладача кафедри вокально-хорової майстерності Ніжинського Державного педагогічного інституту ім. М.В. Гоголя;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок спеціального (педагогічного) стажу ОСОБА_1 , включаючи зарахований за цим рішенням стаж, і вирішити питання призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 71 розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що позивач в період з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року працювала на посадах викладача кафедри музичного виховання та викладача кафедри вокально-хорової майстерності Ніжинського Державного педагогічного інституту ім. М.В. Гоголя, який належить до вищих навчальних закладів ІV рівня акредитації, в той час як до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, включені вищі навчальні заклади лише І-ІІ рівня акредитації. У зв`язку з цим відповідач вважає, що у позивача відсутній спеціальний (педагогічний) стаж, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні на пенсію.

Позивач подала відзив на апеляцій скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову, яке відповідає практиці вирішення подібних спорів Верховним Судом. ОСОБА_1 наголошує на тому, що постанова Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 - не єдиний документ, який регулює питання щодо визначення стажу педагогічної роботи (вислуги років).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 в період з 15 серпня 1985 року до 28 червня 1991 року працювала викладачем кафедри музичного виховання та в період з 28 червня 1991 року до 31 січня 1993 року - викладачем кафедри вокально-хорової майстерності Ніжинського Державного педагогічного інституту ім. М.В. Гоголя.

Позивач 14 вересня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком та виплату грошової допомоги педагогу при виході на пенсію.

Листом від 20 жовтня 2021 року № 15192-15687/Д-02/8-2500/21 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що вона не набула 30 років страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, у зв`язку з чим правові підстави для призначення грошової допомоги відсутні.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, який відносить посаду «викладач всіх спеціальностей» до педагогічних посад, відтак позивачу слід зарахувати трудовий/страховий стаж за період з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року на посадах викладача кафедри музичного виховання та викладача кафедри вокально-хорової майстерності Ніжинського Державного педагогічного інституту ім. М.В. Гоголя до спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такі ж умови щодо набуття права на отримання зазначеної грошової допомоги визначені в п. 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191.

Особливості застосування п. 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вже були предметом дослідження Верховним Судом.

Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16), від 18 червня 2021 року у справі № 328/1620/17(2-а/328/81/17), право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:

1) наявністю в особи необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах;

2) виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності;

3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відсутність першої із зазначених умов, а саме - спеціального страхового стажу.

Перевіряючи обґрунтованість такого висновку, колегія суддів враховує, що відповідно до п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Такий перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909.

Також колегія суддів враховує, що згідно з п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені:

- переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»;

- переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583.

Отже, нормативно-правовим актом, який визначає перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а також на виплату грошової допомоги є саме постанова Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

До розділу І «Освіта» Переліку, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України, включені, зокрема, працівники вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів, а саме: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Сторонами справи не заперечується, що в період з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року Ніжинський Державний педагогічний інститут ім. М.В. Гоголя належав до вищих навчальних закладів ІV рівня акредитації.

Водночас до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, включені вищі навчальні заклади лише І-ІІ рівня акредитації.

Як вже зазначалося, під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції застосував положення постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», який відносить посаду «викладач всіх спеціальностей» до педагогічних посад.

Встановивши, що займані позивачем посади належать до посад педагогічних працівників, суд першої інстанції не врахував, що за змістом п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 значення має не лише займана посада, а й заклад, в якому працювала позивач.

Суд першої інстанції не врахував, що заклад вищої освіти ІV рівня акредитації, в якому працювала позивач, відсутній в Переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909.

Відповідно, робота ОСОБА_1 в період з 15 серпня 1985 року до 31 січня 1993 року у Ніжинському Державному педагогічному інституті ім. М.В. Гоголя, незважаючи на те, що вона обіймала посаду викладача, не дає їй права на пенсію за вислугу років згідно з п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та, відповідно права на виплату грошової допомоги, передбаченої п. 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Додатково колегія суддів вважає необхідним зазначити, що судом першої інстанції було зроблено неправильний висновок про те, що посада викладача кафедри музичного виховання та викладача кафедри вокально-хорової майстерності Ніжинського Державного педагогічного інституту ім. М.В. Гоголя належать до посад педагогічних працівників згідно з Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963.

За змістом вказаного Переліку викладачі вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації належать до науково-педагогічних працівників.

Також колегія суддів враховує, що відзив на апеляційну скаргу містить посилання на постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5635/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17, від 02 серпня 2019 року у справі № 724/579/17 як на судову практику, що підлягає врахуванню під час розгляду цієї справи в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Разом з тим у межах вказаних справ Верховний Суд перевіряв наявність підстав для зарахування до спеціального стажу періодів роботи в інших закладах освіти, а саме - позашкільних навчальних закладах (музичних школах, будинку естетичного виховання дітей та юнацтва, музичному педагогічному училищі), а не у вищому навчальному закладі ІV рівня акредитації.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 09 лютого 2022 року та є підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.О. Беспалов

Л.О. Костюк