Справа № 460/825/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2022 року м. Рівне №460/825/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Чорнобривого В.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Дремлюга Ю.С.,

відповідача №1 : представник Мамонов Я.О.,

відповідача №2: представник Накопалов Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, відповідно до якого позивач просить суд:

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області кошти у зв`язку з коригуванням середнього заробітку з 11.05.2016 по 04.09.2017 в розмірі 97 330, 84 грн.

- стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 05.09.2017 по 05.11.2020 в розмірі 670 632, 40 грн.

- стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області суму моральної шкоди у розмірі 90 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.05.2016 року Державним агентством земельних ресурсів України винесено наказ №44-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" на підставі попередження про вивільнення від 05.11.2015 р., листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.05.2016 р. №21-17-09-4757/2-16.

Вказує, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" березня 2017 р. скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-УІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 року №44-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 року №2-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016 року.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 92 тис. 776 грн. 20 коп. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 року по день постановлення судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач зауважує, що незважаючи на те, що рішення суду набрала законної сили з моменту проголошення, його лише 06.11.2020 поновлено на відповідній посаді. У зв`язку з зазначеним просить стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 05.09.2017 по 05.11.2020 в розмірі 670 632, 40 грн.

Щодо решти позовних вимог зазначає, що під час визначення розміру середнього заробітку в розмірі 92 тис. 776 грн. 20 коп. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 року по день постановлення судового рішення, судом не було застосовано положення п.10 Порядку №100 щодо коригування заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів, а тому просить здійснити перерахунок середнього заробітку за стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області кошти у зв`язку з коригуванням середнього заробітку з 11.05.2016 по 04.09.2017 в розмірі 97 330, 84 грн.

Крім того, щодо стягнення моральної шкоди, позивач зауважував, що внаслідок протиправності дій відповідача щодо порушення його права на отримання заробітної плати та компенсацій, йому було спричинено моральні страждання, розмір яких позивач окреслює у розмірі 90000,00 грн., які просить стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Ухвалою суду від 24.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провадити за правилами загального позовного провадження.

05.04.2022 Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, щодо порушення строків звернення до суду. По суті позовних вимог, вказує що в ході розгляду справи №817/85416 вирішувалось питання стягнення середнього заробітку та час вимушеного прогулу, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги позивача щодо коригування такого розміру з врахуванням коригування заробітної плати у відповідності з п.10 Положення №100. Крім того, вказує, що Головне Держгеокадастру у Рівненській області не є правонаступником ГУ Держземагенства у Рівненській області, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

27.04.2021 позивачем подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

12.05.2021 відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 03.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 22.07.2021 клопотання представника Головного управління Держгеокадасту у Рівненській області про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадасту у Рівненській області про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №755/12623/19.

Ухвалою суду від 12.07.2022 поновлено провадження у справі.

27.07.2022 представником Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подано додаткові пояснення у справі.

В судовому засіданні 01.08.2022 проголошено вступну та резолютивну частину ухвали про закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а також проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

10.05.2016 року Державним агентством земельних ресурсів України винесено наказ №44-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" на підставі попередження про вивільнення від 05.11.2015 р., листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.05.2016 р. №21-17-09-4757/2-16.

Не погоджуючи з вказаними рішення позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року у справі №460/854/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-УІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" березня 2017 р. скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-УІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 року №44-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 року №2-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016 року.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 92 тис. 776 грн. 20 коп. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 року по день постановляння судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Вказана постанова залишено в силі Постановою Верховного суду від 24.07.2019.

06.11.2020 наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №309-то позивача поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016 року

Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що позивач вважає дії відповідача щодо затримки виконання рішення суду про поновлення необґрунтованими та такими, що порушують його права, передбачені трудовим законодавством, що є наслідком компенсації середнього заробітку за час такої затримки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Стаття 14 КАС України визначає, що рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 372 КАС судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналізуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС та ч. 7 ст. 235 КЗпП України суд дійшов висновку, що судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно, тому законодавство передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

З наведеного вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави (правова позиція Верховного Суду, яка викладена в постанові від 05 березня 2020 року у справі № 280/360/19). Отже, обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд виходить з наступного.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Таким чином, згідно зі ст. 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 листопада 2020 року в справі № 500/2501/19, від 19 квітня 2021 року в справі № 826/11861/17, від 11 червня 2020 року у справі № 816/1895/18, від 24 червня 2021 року в справі № 640/15058/19 та від 20 липня 2021 року в справі № 826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19.

Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (постанова Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року по справі № 6-2123цс15).

Судом встановлено, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від04.09.2017 у справі №817/854/16 в частині поновлення позивача належала до негайного виконання.

Натомість, рішення суду фактично виконано 06.11.2020.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді відповідно до ст. 236 КЗпП України з 05.09.2017 (наступного дня після проголошення судового рішення у справі №817/854/16) до 05.11.2020 (до дня, що передує прийняттю рішення про поновлення на посаді).

Водночас, згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

З комплексного аналізу вказаних норм вбачається, що згідно з чинним законодавством нарахування середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні на число робочих днів за цей період.

Поряд з цим, згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Зокрема, розраховуючи суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню, суд виходи в з наступного.

З наявної в матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 слідує, що середньоденна заробітна плата становить 281,14 грн.

Розмір середньоденної заробітної плати встановлений постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №81/854/16 від 04.09.2017, яка набрала законної сили, а тому в силу положень ст. 78 КАС України доказуванню не підлягає.

Беручи до уваги при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, заробітну плату позивача за останні 2 місяці роботи, суд відхиляє доводи відповідача, що в спірних правовідносинах подією, з якою пов`язується відповідна виплата, є не звільнення позивача, а невиконання судового рішення про поновлення на роботі.

Суд зауважує, що вірний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі слід розраховувати на основі відомостей про заробітну плату позивача, виходячи за останні два місяці, що передували його звільненню.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.05.2022 (справа №160/288/19).

Суд зауважує, що відповідно до п.10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Відповідно до постанови КМУ від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працiвникiв державних органів» в редакції постанови КМУ від 08.02.2017 № 15 (далі Постанова № 15) посадовий оклад заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступника керівника апарату місцевої державної адміністрації з 05.09.2017 по 12.12.2017 становить 6800 грн.

Згідно з інформацією про оплату праці заступника начальника головного управління Держгеокадастру № 29-17-0.5-4736/2-20 вiд 07.09.2020 посадовий оклад з 05.09.2017 по 12.12.2017 становить 6800 грн, а з 13-31.12.2017 - 7100 грн.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 05.09.2017 по 12.12.2017 дорівнює 2,1711 (6800/3132).

3 05.09.2017 по 12.12.2017 кількість робочих днів становить 70 (р.д.).

70 р.д.*281,14*2,1711= 42 726,81 грн.

Отже, з 05.09.2017 по 12.12.2017 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 42 726,81 грн.

За період з 13.12.2017 по 31.12.2017

З урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 931 від 01.12.2017 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 р. № 304 та вiд 18 січня 2017 р. No 15» (набрання чинності 13.12.2017) головного управління, посадовий оклад заступника керівника департаменту, служби, заступник керівника апарату місцевої державної адміністрації з 13.12.2017 по 31.12.2017 становить 7100 грн.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу 31.12.2017 дорівнює 2,2669 (7100/3132).

3 13.12.2017 по 31.12.2017 кiлькiсть робочих днiв становить 12 (р.д.).

12р.д.*281,14*2,2669 = 7 647,79 грн.

Отже з 13.12.2017 по 31.12.2017 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 7 647,79 грн

2018 рік

З урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 24 від 25.01.2018 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» (застосовується з 01.01.2018) посадовий оклад заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступник керівника апарату місцевої державної адміністрації з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 9000 грн.

Згідно з інформацією про оплату праці заступника начальника головного управління Держгеокадастру № 29-17-0.5-4736/2-20 від 07.09.2020 посадовий оклад з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 9000 грн.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 01.01.2018 по 31.12.2018 дорівнює 2,8735 (9000/3132).

3 01.01.2018 по 31.12.2018 кількість робочих днів становить 250 (р.д.).

250p.д.*281,14*2,8735 = 201 963,94 грн.

Отже з 01.01.2018 по 31.12.2018 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 201 963,94 грн.

2019 рік

З 2019 року застосовано нові схеми посадових окладів.

З урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 102 вiд 06.02.2019 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році» (застосовується з управління, служби, заступника керівника апарату місцевої державної адміністрації керівника департаменту, головного (група 5) з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 2,75 коефіцієнти співвідношеня до мінімального розміру посадового окладу (примітка 1 Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних оргнів у 2019 році (у коефіцієнтах), як затверджена постановою КМУ №102 від 06.02.2019)

Згідно до п. 8 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. № 2629-VIII у 2019 році для посадових окладів, зарплати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина має застосовуватися прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 1 січня 2018 року (1762 грн).

"Вiдповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII мінімальний розмір посадового окладу у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, районiв у містах, міст обласного значення, не може бути менше двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

3 урахуванням наведеного розмір мінімального посадового окладу державного службовця становить 3524,00 грн (1762*2).

Отже, розмір посадового окладу заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступник керівника апарату місцевої державної адміністрації (група 5) становить 3524,00*2.75-9691,00 грн та з урахуванням заокруглення, яке передбачене п.1 вищевказаної Схеми посадовий оклад становить 9690,00 грн.

Згідно з інформацією про оплату праці заступника начальника управління Держгеокадастру № 29-17-0.5-4736/2-20 від 07.09.2020 посадовий оклад 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 9690 грн.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 01.01.2019 по 31.12.2019 дорівнює 3,0938 (9690/3132).

3 01.12.2019 по 31.12.2019 кількість робочих днів становить 249 (р.д.).

249р.д.*281,14*3,0938 = 216 577,94 грн.

Отже з 01.01.2019 по 31.12.2019 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 216 577,94 грн.

За період з 01.01.2020 по 05.11.2020 з урахуванням внесення змін до Постанови № 15 постановою КМУ № 16 від 18.01.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 сiчня 2017 р. № 15» (застосовується з 01.01.2020) посадовий оклад заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступник керівника апарату місцевої держадміністрації (категорія Б підкатегорія 2) з 01.01.2020 по 05.11.2020 становить 10600 грн.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 01.01.2020 по 05.11.2020 дорівнює 3,3844 (10600/3132).

3 01.01.2020 по 05.11.2020 кількість робочих днів становить 212 (р.д.).

212р.д.*281,14*3,3844 = 201 715,92 грн.

Отже з 01.01.2020 по 05.11.2020 сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування становить 201 715,92 грн.

На підставі наведених розрахунків загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з урахуванням корегування за період з 05.09.2017 року по 05.11.2020 становить 670 632, 40 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню на користь позивача з в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області

В огляду на зазначене позовні вимоги позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру є безпідставними та необґрунтованими, а відтак в цій частині не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог з частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області коштів у зв`язку з коригуванням середнього заробітку з 11.05.2016 по 04.09.2017 в розмірі 97 330, 84 грн, суд зазначає наступне.

В ході розгляду адміністративної справи №817/854/16 вирішувалось питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" березня 2017 р. скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. В тому числі, й стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 92 тис. 776 грн. 20 коп. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 року по день постановлення судового рішення. Вказана постанова набрала законної сили.

З огляду на зазначене, позивач, фактично не погоджуючись з поведеним розрахунком суми середнього заробітку, звернувся до суду з новим позовом, зазначаючи додаткові підстави для коригування розміру середнього заробітку з врахуванням коригування заробітної плати у відповідності з п.10 Положення №100.

Суд, вирішуючи позов в частині даних позовних вимог зауважує, щодо відсутності підстав для їх задоволення, та додатково вважає за необхідне зазначити, що у випадку не погодження з проведеним розрахунком, позивач мав можливість подати касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017, однак таким правом не скористався.

Відтак, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області коштів у зв`язку з коригуванням середнього заробітку з 11.05.2016 по 04.09.2017 в розмірі 97 330, 84 грн, суд вважає за необхідне відмовити.

Щодо строку звернення до суду.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто Конституційний Суд України фактично зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, він вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески до Пенсійного фонду України у розмірах, який передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу.

Такий період невиконання трудової функції можна порівняти з простоєм.

При цьому під простоєм розуміється зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (частина перша статті 34 КЗпП України).

Тобто простій можливий як з вини роботодавця, так і за відсутності його вини. Законодавство у будь-якому випадку простою гарантує працівникам отримання частини заробітної плати.

У свою чергу, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19

Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем №2 на підставі належних та допустимих доказів не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, відтак позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Повний текст судового рішення складений з врахуванням строку перебування головуючого судді в щорічній основній відпустці.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 670 632 (шістсот сімдесят тисяч шістсот тридцять дві гривні) 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (вул. Народного Ополчення, 3,м. Київ,Південна Частина Києва, Київ,03680, )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області ( вул.Симона Петлюри, 37, м.Рівне, )

Повний текст рішення складений 22 серпня 2022 року

Суддя В.В. Щербаков