Справа № 640/21689/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

15 червня 2022 року, м. Київ№ 640/21689/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом питання залишення позову без розгляду у справі

за позовомГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
до третя особаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глазов Борис Миколайович
про про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 30.06.2021 року у ВП №63450990.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Шрамко Ю.Т. від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; залучено до участі в адміністративній справі №640/21689/21 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 26.10.2021 року; витребувано у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №63450990.

Згідно з Довідкою секретаря судового засідання від 26.10.2021 року у зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування останнього за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснено. На підставі частини п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про завершення розгляду справи у письмовому провадженні.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2022 року, для подальшого розгляду і вирішення адміністративної справи №640/21689/21 визначено суддю Маруліну Л.О.

Відповідно до частини другої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, дослідивши матеріали прийнятої до свого провадження справи, судом встановлено, що оскаржувану постанову державного виконавця винесено 30.06.2021 року, в той час як із позовною заявою позивач звернувся 03.08.2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку на звернення до суду.

Однак, матеріали справи не містять відповідної заяви про поновлення строку на звернення до суду. Зокрема про поновлення строку звернення до суду не заявлено й у позовній заяві.

Враховуючи викладене, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2022 року прийнято адміністративну справу до свого провадження суддею Маруліною Л.О.; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області надати суду заяву про поновлення строку на звернення до суду у десятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали суду; заяву позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду постановлено розглянути в судовому засіданні; роз`яснено позивачу наслідки неподання заяви про поновлення строку звернення до суду, встановлені частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України; витребувано повторно у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №63450990; належним чином засвідчені копії витребуваних документів зобов`язано відповідача подати до канцелярії суду (адреса: 01051, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус "А") до 27.05.2022 року таким чином, щоб витребувані документи у встановлену дату знаходились у канцелярії суду; призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 01.06.2022 року.

У судове засідання 01.06.2022 року сторони не прибули.

Згідно із частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З матеріалів справи та комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено відсутність витребуваних судом документів від відповідача та заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

Крім того, встановлено, що підтвердження від учасників судового процесу про отримання електронною поштою ухвали суду від 10.05.2022 року про прийняття справи до свого провадження, не надійшло.

Разом з тим, суд зауважує, що не підтвердження позивачем отримання ухвали суду від 10.05.2022 року не є поважною причиною не виконання цієї ухвали, оскільки згідно з частиною третьою статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України, остання є належним чином врученою.

Водночас, враховуючи обставини введеня на території України воєнного стану, з метою дотримання принципів змагальності сторін та верховенства права, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2022 року продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області строк для подання заяви про поновлення строку на звернення до суду до 10.06.2022 року (включно) з власної ініціативи суду; постановлено заяву позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду розглянути в судовому засіданні; роз`яснено позивачу наслідки неподання заяви про поновлення строку звернення до суду, встановлені частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, втретє витребувано у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №63450990 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 15.06.2022 року

Через канцелярію суду 08.06.2022 року відповідачем подано витребувані судом копії матеріали виконавчого провадження.

У судове засідання 15.06.2022 року сторонами, належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи участь уповноважених представників не забезпечено.

З матеріалів справи та комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено відсутність заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

В свою чергу, судом з матеріалів справи встановлено, що ухвалу суду від 01.06.2022 року надіслано електронною поштою на належну адресу позивача, вказану у позовній заяві останнім.

Враховуючи викладене, суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом з матеріалів справи, оскаржувану постанову державного виконавця винесено 30.06.2021 року, в той час як із позовною заявою позивач звернувся 03.08.2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку на звернення до суду.

Однак, матеріали справи не містять відповідної заяви про поновлення строку на звернення до суду. Зокрема про поновлення строку звернення до суду не заявлено й у позовній заяві.

В свою чергу, судом, ухвалами від 10.05.2022 року та від 01.06.2022 року двічі запропоновано позивачу скористатися правом подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Водночас, позивачем, яким належним чином отримано вказані ухвали суду, заяви про поновлення строку звернення до суду не надано, зокрема, заяв/клопотань в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України з метою продовження строку подання заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем також не надано, в той час, як судом таке право роз`яснено.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (п.137), рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (п. 51).

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа "Каменівська проти України"), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду з підстав не подання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду.

Керуючись статтями 6, 9, 122, 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору стороні відповідача, ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 30.06.2021 року у ВП №63450990, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (код ЄРПОУ 22933548, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40);

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Олекси Тихого, 32);

Тертя особа: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повну ухвалу складено 15.06.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна