Справа № 140/5223/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

22 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5223/22

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Лозовський О.А., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання протиправними бездіяльності, дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)», в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.06.1997 по 24.12.2007;

2) зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.1997 по 24.12.2007;

3) визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997-2007 роки;

4) зобов`язати провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки;

5) визнати дії щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги у розмірах: в жовтні 2005 року в сумі 782,86 грн, у вересні 2006 року в сумі 910,56 грн, в березні 2007 року в сумі 1029,98 грн протиправними;

6) зобов`язати провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за жовтень 2005 року, вересень 2006 року, за березень 2007 року з урахуванням окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів, окладу за спеціальним званням, процентної надбавки за вислугу років, щомісячної 100-відсоткової надбавки, додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, у якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премій;

7) визнати протиправними дії щодо проведення нарахування та виплату у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів україни від 26.07.1996 №836;

8) зобов`язати здійснити за період із 01.06.1997 по 24.12.2007 нарахування доплати, як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум;

9) визнати протиправними бездіяльність щодо непроведення нарахування та виплату у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати за несення служби у вихідні та святкові дні на території радіактивного забруднення, грошового забезпечення за цей час у подвійному розмірі, з урахуванням доплат, установлених статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

10) зобов`язати здійснити за період із 01.06.1997 по 24.12.2007 нарахування та виплату грошового забезпечення за несення служби у вихідні та святкові дні на територіях радіоактивного забруднення за цей час в подвійному розмірі з урахуванням доплат, установлених статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08.08.2021 позовну заяву було залишено без руху та позивачу встановлено десятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду у вказаній частині позовних вимог, у якій зазначити підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску; документу про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення (відстрочення) від сплати судового збору відповідно до закону.

17.08.2021 до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог та клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог позивач зазначив, що згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до статті 14 Закону України «Про державну статистику», а також на виконання плану державних статистичних спостережень, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2003 №180-р була затверджена Інструкція зі статистики заробітної плати №5 від 13.01.2004 (далі Інструкція №5). Дана Інструкція розроблена відповідно до Законів України «Про державну статистику» та «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків.

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції №5 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з:

фонду основної заробітної плати;

фонду додаткової заробітної плати;

інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Позивач зазначає, що пунктом 2.2 Інструкції №5, передбачений перелік доплат, надбавок, гарантійних і компенсаційних виплат, які входять до складу фонду додаткової заробітної плати, серед яких є доплата за роботу на територіях радіоактивного забруднення. Оскільки доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є додатковою заробітною платою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тому, з урахуванням вимог частини другої статті 233 КЗпП України, ОСОБА_1 вважає, що звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплату у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 та зобов`язання здійснити за період із 01.06.1997 по 24.12.2007 нарахування доплати, як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум не обмежується будь-яким строком.

Суд, надавши оцінку наведеним доводам щодо дотримання строку звернення до суду, дослідивши необхідні письмові докази, дійшов висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплату у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 та зобов`язання здійснити за період із 01.06.1997 по 24.12.2007 нарахування доплати, як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 01.08.2022, що стверджується датою оформлення поштового відправлення на конверті, у якому було скеровано позов до суду.

При цьому, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплату у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 та зобов`язання здійснити за період із 01.06.1997 по 24.12.2007 нарахування доплати, як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, заявлені поза межами місячного строку звернення до суду.

У заяві про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог позивач фактично вказує на дотриманням ним строку звернення до суду в частині позовних вимог, що стосується виплати доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки така доплата відповідно до пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати від 13.01.2004 № 5 є додатковою заробітною платою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відтак, з урахуванням вимог частини другої статті 233 КЗпП України, вважає, що звернення до суду із цим позовом не обмежується будь-яким строком.

Однак, суд зазначає, що Закон України Про оплату праці визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства).

Відповідно до статті 1 Закону України Про оплату праці (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Стаття 2 Закону України Про оплату праці відносить до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною другою статті 4 Закону України Про оплату праці визначено джерела коштів на оплату праці, зокрема, для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713) (далі Інструкція №5), на яку позивач посилається у вказаній вище заяві, ця Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників. ЦяІнструкціяне застосовується для визначення складових фонду оплати праці, як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 5 до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 5 фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять надбавки та доплати до тарифних ставок (окладів, посадових окладів) у розмірах, передбачених чинним законодавством, зокрема, за роботу на територіях радіоактивного забруднення.

Суд відхиляє посилання позивача на пункт 2.2 Інструкції, який передбачає, що до складу фонду додаткової заробітної плати входять надбавки та доплати до тарифних ставок (окладів, посадових окладів) у розмірах, передбачених чинним законодавством, зокрема, за роботу на територіях радіоактивного забруднення, оскільки ця норма не підлягає застосуванню до спірних відносин. Так, дана Інструкція розроблена для здійснення статистичних спостережень, є підзаконним нормативним актом та не може змінювати норми та положенняЗакону України Про оплату праціщодо визначення поняття заробітна плата, у тому числі додаткова заробітна плата.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Статтею 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до статті 1 Закону України Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення фінансування видатків на заходи, пов`язані з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та соціальним захистом населення, провадиться за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та інших джерел, визначених законами України. Фонд утворюється у складі Державного бюджету України. Кошти Фонду зараховуються на окремий рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 20 Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2000 № 987 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) виплата компенсацій і допомоги, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться, зокрема, працюючим громадянам (у тому числі працюючим пенсіонерам за умови подання ними довідки про неодержання допомоги і компенсацій в органах, які виплачують пенсію) - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами, в яких громадяни працюють, навчаються або несуть службу.

Пунктом 27 вказаного Порядку було передбачено, що підприємства, установи та організації, зазначені у пунктах 20, 23, 24 цього Порядку, виплату компенсацій і допомоги здійснюють за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх за рахунок коштів Фонду за поданням органам Державного казначейства розрахунків витрат протягом двох тижнів від дня проведення виплати. На загальну суму витрат організації виписують платіжне доручення для перерахування коштів на їх рахунок.

Відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій і допомоги та наданням пільг, провадиться територіальними органами Державного казначейства у межах коштів, що надійшли на рахунок фінансування цих витрат.

З аналізу вище наведених норм в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин слідує, що передбачена статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи доплата є соціальною гарантією, виплата якої відшкодовується підприємствам, установам, організаціям за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 у справі №6-952цс15, в якій зазначено, що передбачена статтею 39 вказаного Закону доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам, організаціям управліннями праці та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати.

З огляду на вищевикладене суд не погоджується із твердженнями позивача щодо дотримання ним строку звернення до суду в частині позовних вимог, що стосується виплати у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати, визначеної статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, у заяві про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог не зазначено жодних поважних причин, які об`єктивно не залежали від позивача та позбавляли його права на звернення до суду у вказаній вище частині позовних вимог у строк, передбачений чинним законодавством.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами; чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Крім того, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплату у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 та зобов`язання здійснити за період із 01.06.1997 по 24.12.2007 нарахування доплати, як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, будь-яких обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено та не доведено, тому суд дійшов висновку про повернення позовної заяви без розгляду у зазначеній частині позовних вимог.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання протиправними бездіяльності, дій та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплату у період з 01.06.1997 по 24.12.2007 доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 та зобов`язання здійснити за період із 01.06.1997 по 24.12.2007 нарахування доплати, як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум повернути позивачеві без розгляду.

Копію ухвали про повернення позовної заяви в частині позовних вимог надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.А. Лозовський