Справа № 120/14824/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/14824/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

23 серпня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

04.11.2021 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Коваля Т.І., подана від імені та в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення коригування в інтегрованій картці платника податків щодо виключення відомостей про наявність у позивача податкового боргу по орендній платі за землю з фізичних осіб;

- зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки платника податків відомості про наявність у позивача податкового боргу по орендній платі за землю з фізичних осіб та пені в розмірі, нарахованому на день здійснення вказаного коригування;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у реєстрації позивача платником єдиного податку;

- зобов`язання відповідача зареєструвати позивача платником єдиного податку другої групи з 01.07.2021.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Вінницькій області, яка полягає у непроведенні коригування в інтегрованій картці платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у зв`язку з набранням законної сили рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 120/3822/20-а, шляхом виключення відомостей про наявність податкового боргу в розмірі 33765,00 грн, в тому числі основний платіж 26101,21 грн та пеня 7663,71 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Вінницькій області виключити з інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відомості про наявність станом на 04.06.2021 (дату подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування) податкового боргу в розмірі 33765,00 грн, в тому числі основний платіж 26101,21 грн та пеня 7663,71 грн.

Визнано протиправною відмову Головного управління ДПС у Вінницькій області у реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку, оформлену листом від 07.06.2021 за № 16386/6/02-32-24-13-31.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Вінницькій області зареєструвати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку другої групи з 01.07.2021 на підставі поданої ним заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 03.06.2021 (вх. № 18512 від 04.06.2021).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4540,00 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, оскільки, на думку відповідача, рішення суду не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, оскільки податкові повідомлення- рішення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 31.07.2020 Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулося до суду з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб у загальній сумі 24458,43 грн, у тому числі 19286,93 грн основний платіж та 5171,50 грн пеня.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 120/3822/20-а у задоволенні вказаного позову відмовлено. При цьому суд дійшов висновку, що контролюючий орган не довів наявність у відповідача податкового боргу та що про такий борг відповідач був належним чином повідомлений відповідно до вимог ст. 59 ПК України.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 вказане рішення залишено без змін. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо неузгодженості спірного податкового боргу, а також зазначив, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач самостійно сплачував визначені ним у податкових деклараціях грошові зобов`язання, тоді як податковим органом такі грошові надходження неправомірно спрямовувались на погашення сум, визначених в неузгоджених податкових повідомленнях-рішеннях та нарахованої за їх несплату пеню.

03.06.2021 позивач, який перебуває на загальній системі оподаткування, звернувся до Головного управління ДПС у Вінницькій області із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, в якій просив зареєструвати його платником єдиного податку другої групи з 01.07.2021.

Листом від 07.06.2021 за № 16386/6/02-32-24-13-31 відповідач відмовив у реєстрації позивача платником єдиного податку, посилаючись на те, що згідно із відомостями ІКП у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 33765,00 грн, в тому числі основний платіж 26101,21 грн та пеня 7663,71 грн, що унеможливлює його реєстрацію платником єдиного податку першої-третьої групи відповідно до пп. 291.5.8 п. 291.5 ст. 291 ПК України.

Не погоджуючись з правомірністю дій та бездіяльності контролюючого органу, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої-третьої груп здійснюється відповідно до п.298.1 ст.298 ПК України.

Відповідно пп.298.1.1 п.298.1 ст.298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:

1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги";

4) державному реєстратору під час державної реєстрації створення юридичної особи або державної реєстрації фізичної особи-підприємця. Відповідна заява або відомості передаються до контролюючих органів у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

За змістом пп.298.1.2 п.298.1 ст.298 ПК України зареєстровані в установленому порядку фізичні особи-підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація.

Відповідно до пп.298.1.4 п.298.1 ст.298 ПК України суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.

Форма та порядок подання заяви встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику (п. 298.7 ст. 298 ПК України).

Відповідно до пунктів 299.1, 299.4, 299.5, 299.6 статті 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

У випадках, передбачених підпунктом 298.1.2 пункту 298.1 та підпунктом 298.8.5 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, контролюючий орган, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови, здійснює реєстрацію суб`єкта господарювання як платника єдиного податку з дати, визначеної відповідно до зазначеного підпункту, протягом двох робочих днів з дати отримання контролюючим органом заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування або отримання цим органом від державного реєстратора електронної копії заяви, виготовленої шляхом сканування, одночасно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця, якщо така заява додана до реєстраційної картки.

У разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

Підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

В силу приписів пп.291.5.8 п.291.5 ст.291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп: платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Суд встановив, а відповідач не заперечує, що 04.06.2021 позивач ФОП ОСОБА_1 у визначеному законодавством порядку звернувся до Головного управління ДПС у Вінницькій області із заявою встановленої форми про обрання (перехід) на спрощену систему оподаткування та просив зареєструвати його платником єдиного податку другої групи з 01.07.2021.

Відповідач відмовив позивачу у реєстрації платником єдиного податку з підстав, передбачених пп.291.5.8 п.291.5 ст.291 ПК України, оскільки згідно з даними ІКП за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг по орендній платі з фізичних осіб в розмірі 33765,00 грн, в тому числі основний платіж 26101,21 грн та пеня 7663,71 грн.

Разом з ти, колегія суддів вказує наступне.

За положеннями п.299.6 ст.299 та п.291.5 ст.291 ПК України, підставою для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку першої-третьої груп є наявність у такого суб`єкта податкового боргу на день подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

Отже, визначальним у даному випадку є факт наявності у позивача станом на 04.06.2021 податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 33765,00 грн.

Відповідно до п.6.1 ст.6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно із п.п.15.1-15.2 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Грошове зобов`язання платника податків відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання згідно із п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За змістом пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, необхідною умовою для визнання суми грошового зобов`язання платника податків податковим боргом є її узгодження у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що грошове зобов`язання ФОП ОСОБА_1 з орендної плати в розмірі 33765,00 грн не вважається узгодженими, а тому не є податковим боргом в розумінні вимог ПК України.

Так, вказана сума податкового зобов`язання була нарахована позивачу на підставі податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Вінницькій області від 30.06.2015 № 8219709 та від 01.07.2016 № 18013-0000.

Разом з тим, під час розгляду справи № 120/3822/20-а встановлено відсутність доказів надсилання (вручення) ФОП ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 30.06.2015 року № 8219709 на суму 18402,49 грн, а також відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження вручення зазначеному платнику податків рішення від 01.07.2016 № 18013-0000 на суму 19165,84 грн.

Також, у вказаній справі суд дійшов висновку, що податковий орган не надав належного, допустимого та достовірного доказу направлення та вручення ФОП ОСОБА_1 податкової вимоги № 1324 -23 від 04.09.2015 на суму боргу 11187,40 грн.

Відтак у підсумку за результатами розгляду справи № 120/3822/20-а суд дійшов до переконання, що контролюючий орган не довів наявність у відповідача податкового боргу з орендної плати і що про такий борг платник податків не був належним чином повідомлений відповідно до вимог ст.59 ПК України. Незважаючи на це, сплачені платником самостійно суми зобов`язання, визначені ним у податкових деклараціях, податковий орган неправомірно спрямовував на погашення сум, визначених в неузгоджених податкових повідомленнях-рішеннях та нарахованої за їх несплату пені.

Колегія суддів враховує, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 120/3822/20-а набрало законної сили 25.05.2021 у зв`язку з прийняттям Сьомим апеляційним адміністративним судом постанови від 25.05.2021 про залишення без задоволення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Згідно із ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішенням суду, яке набуло чинності, по-перше, констатовано відсутність підстав для стягнення ФОП ОСОБА_1 податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб, який виник, зокрема, на підставі податкових повідомлень-рішень від 30.06.2015 № 8219709 та від 01.07.2016 № 18013-0000, а, по-друге, також зроблено висновки про неузгодженість визначених на підставі цих рішень грошових зобов`язань, у тому числі нарахованої пені.

Наведене підтверджується й тим, що згідно із пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючий орган вправі звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, законом визначені повноваження контролюючого органу щодо стягнення в судовому порядку саме податкового богу, тобто узгодженої суми грошового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу та задовольнити в цій частині позовні вимоги, яким стягнути 5500 грн з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачем та його представником апеляційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року не було подано, натомість в апеляційному порядку переглядалось рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області в межах доводі та вимог саме відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку, що вимоги представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу суперечать вимогам ст.308 КАС України, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законом та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) : згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, п.29).

Також згідно із п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.