Справа № 640/23350/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Київ № 640/23350/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. при секретарі судового засідання Моренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
доПрокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - Спора Г.І.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, в якому просить суд: скасувати рішення сьомої кадрової комісії «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами проходження атестації» №18 від 20.07.2020; визнати протиправним та скасувати наказ Прокурора Автономної Республіки Крим від 19.08.2020 № 143к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Мелітополь, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та м. Севастополь, та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури Автономної Республіки Крим з 31.08.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Мелітополь, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та м. Севастополь, та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури Автономної Республіки Крим або рівнозначній посаді в органах прокуратури України; стягнути з Прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на посаді; зобов`язати Прокуратуру Автономної Республіки Крим та м. Севастополя нарахувати та сплатити до Пенсійного фонду України страхові внески (єдиний соціальний внесок), пов`язаний з виплатою заробітної плати, за період вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративний суд міста Києва від 22.02.2021 відкрито спрощено позовне провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративний суд міста Києва від 07.02.2022 суд перейшов до розгляду справи у порядку загального провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративний суд міста Києва від 26.05.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та перейшов до розгляду справи по суті.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу №56-к від 22.04.2020 ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому в м. Мелітополь, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку, Крим та м. Севастополь, та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури Автономної Республіки Крим. У зв`язку із проведенням атестації прокурорів регіональних прокуратур, позивачем було подано заяву про проходження атестації. За результатами перездачі письмового іспиту, ОСОБА_1 було допущено до співбесіди. Так, на думку позивача, під час проходження співбесіди, членами комісії було істотно порушено право останнього, оскільки оскаржуване рішення ґрунтувалося на матеріалах дисциплінарного провадження за 2018 рік. Враховуючи те, що з моменту притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності пройшло понад 1 рік, то комісія не мала права брати вказані відомості до уваги.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на підставі досліджених матеріалів атестації у комісії були обґрунтовані сумніви щодо відповідності позивача вимогам доброчесності. Крім того, повноваження кадрових комісій є дискреційними і у суду відсутні повноваження на перевірку оцінки, якостей, здібностей та характеристик під час атестації. У той же час, згідно приписів п. 19 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором є підставою для його звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з чим, оскаржуваний наказ прийнято в межах та на підставі вимог Закону.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу №56-к від 22.04.2020 ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому в м. Мелітополь, що поширює свою діяльність на АР Крим та м. Севастополь, та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури Автономної Республіки Крим.

11.10.2019 ОСОБА_1 подав заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

15.06.2020 за результатами повторного складання анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосування закону, ОСОБА_1 набрано 102 бали та допущено до проходження співбесіди.

20.07.2020 за результатами атестації та співбесіди, сьомою кадровою комісією було прийнято рішення «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами проходження атестації» №18.

19.08.2020 наказом Прокуратури Автономної республіки Крим №143-к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Мелітополь, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та м. Севастополь, та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури Автономної Республіки Крим з 31.08.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Вважаючи рішення сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації та наказ про звільнення позивача з органів прокуратури протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року N 1697-VII (далі - Закон N 1697-VII).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону N 1697-VII (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 19.09.2019 року N 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 року N 113-IX (далі - Закон N 113-IX), який набрав чинності 25.09.2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону N 1697-VII.

Відповідно до п. 7 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Положеннями п. п. 9, 10, 12 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX встановлено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором

Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.

Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео - та звукозапису.

Пунктом 16 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX передбачено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

У свою чергу, відповідно до п. 17 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Так, відповідно до п. п. 1, 9 та 10 розд. I Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року N 221 (далі - Порядок N221), визначено, що атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, зазначена у п. 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Так, подаючи вказану заяву, позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказав на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком N 221, зокрема, і щодо того, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком N 221, а також за умови настання однієї із підстав, передбачених п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону, його буде звільнено з посади прокурора.

Тобто, ОСОБА_1 цілком і повністю був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування, що також відображено ним у заяві про намір пройти атестацію від 11.10.2019.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. ст. 42, 421, ч. 1, 2 і 3 ст. 492, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Положеннями ч. 3 ст. 16 Закону N 1697-VII (в редакції, чинній до внесення змін Законом України N 113-IX) прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

У подальшому Законом N 113-IX внесено зміни до ч. 3 ст. 16 Закону N 1697-VII та слова "цим Законом" замінено словом "законом".

Таким чином, станом на момент звільнення позивача підстави та порядок звільнення з посади прокурора могли визначатися не лише Законом України "Про прокуратуру", а й іншим законом, у тому числі і Законом N 113-IX.

Крім того, слід враховувати, що Законом N 113-IX, у тому числі, зупинено до 1 вересня 2021 року дію ст. 60 Закону України "Про прокуратуру", яка регулює звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому, аналіз п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX дає підстави для висновку, що Закон N 113-IX пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" не з рішеннями про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури або про скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а насамперед з процедурою проходження прокурорами атестації як складовою частиною процесу реформування органів прокуратури, введеного в дію Законом N 113-IX з дня набрання ним чинності.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, позивач успішно пройшов перші два етапи атестації, у зв`язку із чим його було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Відповідно до положень розділу IV Порядку N 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання (п. 12).

Виходячи із змісту п. 15 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX, п. 9 розділу IV Порядку N 221, критеріями дотримання прокурорами правил професійної етики та доброчесності, зокрема, є дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики.

У свою чергу, згідно з п. 2 розділу IV Порядку N 221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Пунктами 15, 16 розділу V Порядку N 221 передбачено, що після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію.

Результати голосування вказуються у протоколі засідання. Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження ним атестації.

Відповідно до п. 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора N 233 (далі - Порядок N 233), рішення комісії, крім зазначених в абз. 2 цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Так, за наслідками проведеної співбесіди із ОСОБА_1 , сьомою кадровою комісією на підставі п. п. 13, 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX, п. б розділу І, п. 16 розділу IV Порядку N 221, прийнято оскаржуване рішення від 20.07.2020 №18 «Про неуспішне проходження ним атестації».

Зі змісту рішення вбачається, що комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, зокрема: під час співбесіди та виконання практичного завдання прокурор продемонстрував низький рівень професійної компетенції, неналежне володіння практичними уміннями та навичками прокурора, недостатній рівень знань основоположних положень Конституції України та Закону України «Про прокуратуру», законодавства та правозастосовної практики у сфері кримінального права і процесу, а також відсутність професійної мотивації; згідно з рішенням КДКП та за матеріалами дисциплінарного провадження за скаргою прокурора м. Києва Говди Р.М. встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва у період з 23.12.2013 по 09.09.2014 у 5 кримінальних провадженнях, в яких його призначено процесуальним керівником, вніс до ЄРДР неправдиві відомості про результати досудового розслідування, а саме: щодо нібито направлення обвинувальних актів у них до суду, чого насправді зроблено не було. Крім того, ОСОБА_1 протягом тривалого часу ( від 3,5 років до 4,1 років) у супереч вимогам КПК не вчиняв у вказаних кримінальних провадженнях жодних процесуальних дій, у зв`язку з чим, рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії №440 дп від 04.10.2018 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Рішення №440 дп від 04.10.2018 прокурором не оскаржувалося.

Окрім того, на запитання членів комісії щодо вказаних у дисциплінарній справі обставин, ОСОБА_1 пояснив, що такі дії були вчиненні останнім на прохання слідчого, що на думку членів Комісії, свідчать про брак у ОСОБА_1 незалежності та самостійності у прийняті процесуальних рішень, що у свою чергу занижує авторитет прокуратури.

Слід зазначити що дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків, за яке передбачене застосування дисциплінарних санкцій, що визначені у чинному законодавстві.

До того ж, позивач як особа, яка має відповідні професійні знання, будучи фаховим юристом, перебуваючи на посаді в органах прокуратури, будучи ознайомлений з вимогами щодо прокурорської етики мав знати, яка поведінка шкодить репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури та не допустити її.

Так, у справі N 800/549/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону N 1697-VII прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

До того ж, під час співбесіди, позивач не зміг пояснити, чому останній виконував покладені на нього державою обов`язки недоброчесно, що викликало у членів Комісії обґрунтовані сумніви про порушення останнім п. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру».

Оцінка професійної компетентності прокурора та професійної етики та доброчесності прокурора (п. 12 "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113) - це суб`єктивне відображення інформації про прокурора, отриманої в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті КДКІІ, національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади, через яку може виникнути обґрунтований сумнів щодо доброчесності першого.

Кадрові комісії встановлюють відповідність прокурорів критеріям того, щоб визначити хто з них гідний продовжувати роботу у реформованих органах прокуратури. Незважаючи на те, що наслідком рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є звільнення такого прокурора з посади, але разом з тим вказане рішення кадрової комісії не може бути підставою для притягнення прокурора до відповідальності, хоча навіть існуюча процедура розгляду дисциплінарних скарг передбачає невідповідність критеріям як підставу для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, зокрема, у формі звільнення (за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури тощо).

Тому завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його рівня компетентності, відповідність вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення па користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

У разі наявності у членів кадрових комісій обґрунтованих сумнівів щодо невідповідності прокурора критеріям, йому надається можливість довести протилежне до прийняття остаточного рішення за результатами атестації. На відміну від кримінального провадження, у процесі оцінки прокурора під час атестації не існує презумпції невинуватості. Кадрова комісія не зобов`язана доводити невідповідність прокурора за межами обґрунтованого сумніву. Якщо було встановлено обґрунтований сумнів і прокурор не зміг переконливо спростувати його, даних чинників може бути достатньо для того, щоб кадрова комісія визнала прокурора таким, що неуспішно пройшов атестацію з огляду на серйозність наявності певного одного індикатора або з огляду на наявність сукупність індикаторів.

У зв`язку з чим комісія вправі надавати оцінку дотриманню цих вимог прокурорами. В іншому випадку нівелюється сама мета як проведення співбесіди, так і атестації в цілому.

Кадрова комісія не зобов`язана довести чи встановити у деталях невідповідність прокурора конкретному критерію, а уповноважена лише вказати на чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією колегіального рішення, що підтверджує наявність у членів комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності прокурора одному чи кільком із вказаних критеріїв.

Абзацом третім пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації, прийняте кадровими комісіями за результатами співбесіди, повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на ного прийнятій. Це єдина вимога до обґрунтованості (своєрідний стандарт обґрунтованості) рішень кадрових комісій про неуспішне проходження прокурорами атестації як в цілому, так і на стадії співбесіди, зокрема.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення сьомої кадрової комісії є правомірним, прийнятим з урахуванням встановлених у ході співбесіди обставин, а доводи позивача, що зазначене рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості не знайшли свого підтвердження, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування наказу Прокурора Автономної Республіки Крим від 19.08.2020 № 143к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора другого відділу організації процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Мелітополь, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та м. Севастополь, та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури Автономної Республіки Крим з 31.08.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного наказу від 19.08.2020 №143к, позивач, зокрема, посилається на незаконність його звільнення у зв`язку з відсутністю ліквідації, реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації або ліквідації.

На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах положення цього Кодексу поширюються, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦК України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом. Органи прокуратури відносяться до юридичних осіб публічного права.

Виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури (п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Статтею 4 Закону N 1697-VII визначено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до н. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113 звільнення прокурорів за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону N 1697-VII здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених п. п. 1-4 п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113. При ньому, такої умови як прийняття уповноваженими органами чи особами рішень про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів вказаним пунктом не передбачено.

Підставу звільнення в наказі сформульовано у відповідності до п. 19 розд. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113.

До набрання чинності Законом N 113 у ч. 3 ст. 16 Закону N 1697-VII було вказано, що повноваження прокурора на посаді "можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом".

Після набрання чинності Законом N 113 займенник "цим" було вилучено з тексту норми, чим відбулося скасування заборони на передбачення підстав та порядку звільнення прокурорів в інших законах, окрім Закону N 1697-VII. Отже, порядок звільнення прокурорів, який було передбачено в п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113, відповідає положенням Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, чітко визначеним нормою закону юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", у даному випадку є не завершення процесу ліквідації чи реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настанням події, а саме винесення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №200/13482/19-а.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставою для звільнення в наказі вказано рішення сьомої кадрової комісії №18 «Про неуспішне проходження прокурором атестації».

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення сьомої кадрової комісії №18 про неуспішне проходженням атестації, яке є правовою підставою для звільнення позивача з органів прокуратури, то відсутні підстави для скасування наказу про звільнення та про поновлення його на посаді.

Оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог законодавства, то підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність оскаржуваних рішень, натомість обґрунтування та доводи позивача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду даної справи, що є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст складено:13.06.2022

Суддя А.С. Мазур