Справа № 640/22278/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Київ № 640/22278/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач або ВЧ НОМЕР_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) (надалі - відповідач або ОСОБА_1 ), у якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заборгованість за отримане речове майно, що не виносило встановлені терміни у сумі 5 619,91 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в період проходження військової служби відповідач неналежним чином виконував службові обов`язки, у зв`язку з чим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 30 о/с від 07.07.2021 розірваний контракт про проходження військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Наказом командира військової частини від 07.07.2021 № 131 (по стройовій частині), відповідач виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 не розрахувався у повному обсязі з Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, внаслідок чого, за даними бухгалтерського обліку за відповідачем рахується заборгованість, а саме, згідно довідки-розрахунку на утримання вартості речового майна від 07.07.2021 № 1141 - за утримання вартості речового майна, що не виносило встановлені терміни сума у розмірі 5 619,91 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/22278/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Копію ухвали суду від 18.08.2021 направлено на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 , однак поштове відправлення № 01 0 повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Постановою Верховного Суду від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Суду від 25.04.2018 по справі № 800/547/17 (11/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 913/879/17 від 21.05.2020 по справі № 913/879/17, від 21.05.2020 по справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 по справі № 24/260-23/52-6).

Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в адміністративній справі та про право надати свій відзив на позов або заяву про визнання позову. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов та додаткові документи до суду не надав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Сержант ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді помічника начальника військового наряду (сапера) інженерно-саперної групи взводу бойового забезпечення спеціального призначення роти охорони спеціального призначення та перебував на речовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 30 о/с від 07.07.2021 розірваний контракт про проходження військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Наказом командира військової частини від 07.07.2021 № 131 (по стройовій частині), ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу й військової частини та всіх видів забезпечення.

Разом з тим, ОСОБА_1 не розрахувався у повному обсязі з Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, внаслідок чого за даними бухгалтерського обліку за відповідачем обліковується заборгованість, а саме, згідно довідки розрахунку на утримання вартості речового майна від 07.07.2021 № 1141 - за утримання вартості речового майна, що не виносило встановлені терміни, сума у розмірі 5619,91 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не сплатив суму заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» (далі - Закону), Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) і призначена для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордон), припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону, до складу Національної гвардії України входять: з`єднання, військові частини, виші військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Абзацами 1-2 частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України; речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, зокрема, належить речове майно.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 20 Закону України «Про Національну гвардію України» норми забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України військовою формою одягу, спеціальним одягом, взуттям та спорядженням, а також іншими предметами речового майна визначаються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», абзацу четвертого частини третьої статті 20 Закону України «Про Національну гвардію України» та з метою впорядкування речового забезпечення Національної гвардії України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 N 475, зокрема, затверджено Інструкцію з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 1 розділу 1 Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори, резервістів, військовослужбовців, призваних під час мобілізації, на особливий період (далі - військовослужбовці) та працівників.

Відповідно до абзацу 1 пункту 18 підрозділу 1 Розділу III Інструкції № 475, у разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили, а також у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, вартість виданих їм предметів речового майна, які отримані під час проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, утримується з урахуванням строку перебування їх у носінні на підставі довідки-розрахунку на утримання вартості речового майна.

Грошова компенсація зазначеним військовослужбовцям нараховується пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення.

Суму, нараховану до утримання вартості речового майна з військовослужбовця, та суму нарахованої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовцю за його письмовою згодою дозволяється погашати шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства.

Сума, нарахована до утримання, та сума грошової компенсації зазначаються в обхідному листі звільненого.

Утримані з військовослужбовця кошти використовуються для речового забезпечення військової частини.

Пунктом 12 розділу VI Інструкції № 475 встановлено, що для розрахунків з особами у випадках, коли при їх звільненні вартість обмундирування підлягає відшкодуванню, складається довідка-розрахунок на утримання вартості речового майна у трьох примірниках:

перший - залишається у речовій службі;

другий - передається до бухгалтерської служби;

третій - передається особі, яка звільняється.

Відповідно до п.13 розділу VI Інструкції № 475 для виплати грошової компенсації речовою службою військової частини видається довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, яка складається у трьох примірниках:

перший - залишається в речовій службі;

другий - передається до бухгалтерської служби;

третій - передається особі, що звільняється, або одному з членів сім`ї чи утриманцям загиблого (померлого).

Пуктом 14 розділу VI Інструкції № 475 визначено, що облік збитків, які утворились на складах, у підрозділах та інших підзвітних об`єктах від недостач та псування речового майна, ведеться в книзі обліку втрат військового майна речової служби.

Як встановлено судом, наказом командира військової частини від 07.07.2021 № 131 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу й військової частини та всіх видів забезпечення.

З довідки-розрахунку № 1141 вартості речового майна на утримання сержанта ОСОБА_1 вбачається, що сума утримання вартості предметів речового майна, які були отримані відповідачем під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися становить 5619,91 грн, які відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу.

Оскільки, на даний час заборгованість відповідачем не погашена, кошти у сумі 5619,91 грн Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України не повернуто, відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість за отримане речове майно, що не виносило встановлені терміни у сумі 5 619,91 грн (п`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять гривень дев`яносто одна копійка).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко