Справа № 640/33767/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Київ № 640/33767/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (03036, м. Київ,

просп. Повітрофлотський, 79)

до Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,

33/19),

Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г)

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,-

за участю:

представника позивача - Яценко С.А.,

представника відповідача-1 - Федорчук А.О.,

представника відповідача-2 - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (надалі по тексту - позивач) із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі по тексту також - відповідач-1), Офісу великих платників податків Державної податкової служби (надалі по тексту також - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у місті Києві щодо призначення та проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа», за результатами якої складено акт фактичної перевірки №1720/26-15-32-07/37053765 від 10 липня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 10 серпня 2020 року №.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що наказ, на підставі якого призначена та проведена спірна перевірка, не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо його змісту, а також пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в частині способу реалізації Головним управлінням ДПС у місті Києві своїх владних управлінських функцій. Також, представник позивача стверджував, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але і для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів та на прийняття ним рішення про допуск чи недопуск співробітників контролюючого органу до перевірки.

Додатково представник позивача просив врахувати, що посадові особи Головного управління ДПС у місті Києві, яких було направлено для проведення фактичної перевірки, насправді таку фактичну перевірку не проводили, адже на територію, де знаходиться ємність для зберігання пального останні не проходили.

Крім того, щодо суті виявлених перевіркою порушень представник позивача вказав, що місце зберігання паливно-мастильних матеріалів Товариства за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 79, не є акцизним складом у розумінні статті 14 Податкового кодексу України та не підлягає реєстрації у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» не порушило пункт «б» абзацу 6 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, оскільки не використання такого приміщення або території для зберігання пального має своїм наслідком те, що таке приміщення або територія не може вважатися акцизним складом.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник Головного управління ДПС у місті Києві зазначив, що дії щодо призначення та проведення перевірки позивача в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому, підставами для проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» є здійснення відповідачем-1 контролю у сфері обігу та реалізації підакцизних товарів та заходів щодо виявлення порушень законодавства у сфері обігу пального.

Представник Офісу великих платників податків Державної податкової служби у відзиві на адміністративний позов вказав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, адже Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» повинно було зареєструвати в СЕАРП та СЕ акцизний склад, що розташований за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 79 та використовується ним для зберігання ПММ для власних потреб.

Представник позивача у відповіді на відзиви стверджував, що відповідач-1 у відзиві засвідчив, що на момент підписання наказу Головного управління ДПС у місті Києві №4419 від 18 червня 2020 року податковим органом не було встановлено жодного порушення законодавства у сфері обігу пального з боку позивача, так як і не було отримано в установленому законодавством порядку інформації про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а сама фактична перевірка призначена з метою можливого виявлення таких порушень, що свідчить про порушення процедури призначення податкової перевірки з боку податкового органу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві відповідно до наказу від 18 червня 2020 року №4419 проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» з питань дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює придбання, зберігання та реалізацію пального, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №1720/26-15-32-07/37053765 від 10 липня 2020 року.

Як зазначено в акті перевірки, в ході проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 79 встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» від 30 січня 2020 року отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за №2000009 з терміном дії з 30 січня 2020 року по 30 січня 2025 року за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 79. Заявка для отримання ліцензії подана до Головного управління ДПС у місті Києві на загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального в обсязі 14 000,00 літрів.

На вимогу контролюючого органу від 30 червня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» для перевірки надано витребовувані документи та пояснення, згідно яких Товариство зберігає пальне за зазначеною адресою виключно для власного споживання. При цьому, за результатами перевірки наданих документів та наданих пояснень підтверджено використання зазначеного об`єкту для зберігання пального.

Також перевіркою встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» від 01 липня 2019 року отримано ліцензію на право зберігання пального за №1900001 з терміном дії з 01 липня 2019 року по 01 липня 2021 року за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 96-Б, який зареєстровано як паливний склад.

На підставі вказаних відомостей податковий орган зробив висновок, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» є розпорядником акцизного складу. Відтак, позивач як розпорядник акцизного складу повинен зареєструвати усі наявні акцизні склади, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), замішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального, в системі СЕАРП та СЕ, якщо він є розпорядником хоча б одного акцизного складу.

У зв`язку з цим, перевіркою встановлено, зберігання пального Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» на не зареєстрованому акцизному складі, що підтверджується наданими в ході перевірки даними бухгалтерського обліку, тобто порушення позивачем пункту б абзацу 6 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, а саме - не зареєстрований в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового акцизний склад.

На підставі висновків акта фактичної перевірки Офісом великих платників податків Державної податкової служби 10 серпня 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» застосовано суму штрафних санкцій, у т.ч. за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрації) у контролюючих органах в розмірі 1 000 000,00 грн.

Незгода позивача із призначенням та проведенням перевірки та складеним за її результатами податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно вимог щодо призначення та проведення фактичної перевірки позивача, суд враховує наступне.

Податковий кодекс України (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин, надалі по тексту також - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, як: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 Податкового кодексу України.

Перелік підстав проведення фактичної перевірки є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, статтею 20 Податкового кодексу визначено загальний перелік прав контролюючих органів, а підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності такої підстави - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 Податкового Кодексу.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

З наявних матеріалів справи, зокрема, наказу Головного управління ДПС у місті Києві №4419 від 18 червня 2020 року вбачається, що виданий він на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з посиланням на доповідну записку управління контролю за обігом підакцизних товарів та адміністрування акцизного податку від 16 червня 2020 року №965/26-15-32-07-14.

Представником відповідача не надано до суду ні копії вказаної записки від 16 червня 2020 року №965/26-15-32-07-14, як і не доведено суду її зміст, що свідчив би про обґрунтовані підстави для призначення перевірки, визначені підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, а саме - наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що інформація (в цьому випадку лист Державної податкової служби) на підставі якої (начебто) прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/1304/2020 та від 04 грудня 2018 року у справі 820/4894/18.

Також, у постанові від 11 червня 2019 року в справі №1440/2045/18 Верховний Суд вказав, що для зазначення підстави для проведення перевірки недостатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо, якщо вказаний підпункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Відповідно до вимог пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Згідно з абзацом третім пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Системно проаналізувавши положення статей 75-81 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абзаці 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Як вже зазначалось судом, підставою для прийняття спірного наказу, згідно позиції відповідача-1, була доповідна записка управління контролю за обігом підакцизних товарів та адміністрування акцизного податку від 16 червня 2020 року №965/26-15-32-07-14, яка містила інформацію про суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність по зберіганню пального та використовують його лише на власні потреби маючи відповідну ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), зокрема, й позивача.

Дослідивши зміст наказу №4419 від 18 червня 2020 року, судом встановлено відсутність у його тексті інформації, яка свідчила б про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, та у зв`язку з якими у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для здійснення належного податкового контролю.

Також, суд зазначає, що у наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а саме ст.20 та п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України.

В той же час суд вважає за необхідне зазначити, що інформація, на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року при розгляді справи №520/1304/2020.

За таких обставин, суд погоджується з твердженнями представника позивача щодо відсутності чітких законодавчо визначених та документально підтверджених підстав для призначення фактичної перевірки діяльності позивача.

Суд також зазначає, що у додатку до наказу Головного управління ДПС у місті Києві від 18 червня 2020 року №4419 метою проведення перевірки вказано питання дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює придбання, зберігання та реалізацію пального. При цьому, датою початку перевірки значиться 30 червня 2020 року, а тривалість перевірки зазначено 10 діб.

Водночас, як вбачається з акта перевірки №1720/26-15-32-07/37053765 від 10 липня 2020 року початком перевірки вказано 18 червня 2020 року о 15 год 20 хв., а датою закінчення - 09 липня 2020 року о 16 год 45 хв., тобто тривалість проведення перевірки перевищила 10 діб, як це передбачено нормами чинного законодавства.

При цьому, в направленнях на перевірку містяться копії розписок про їх отримання та наказу про проведення перевірки 03 липня 2020 року. Відтак, до моменту вручення наказу та пред`явлення направлень на проведення перевірки відсутні підстави стверджувати про початок проведення перевірки. Тому, відомості, які містяться в акті перевірки в частині зазначення дати її початку не узгоджуються ні з нормами законодавства, ні з фактичними обставинами справи.

Також, у додатку до наказу про проведення фактичної перевірки не зазначено періоду, який підлягає перевірці, а лише зазначено посилання на загальні положення статті 102 Податкового кодексу України, яка врегульовує питання строків давності та їх застосування.

Суд зазначає, що посилання в витягу з Додатку №1 на статтю 102 Податкового кодексу України з метою визначення періоду діяльності Товариства, є недостатнім для ідентифікації цього періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього. Відтак, зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що дії щодо призначення проведення фактичної перевірки позивача не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо його змісту.

Окремо суд враховує, що за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України умовою допуску посадової особи контролюючого органу до проведення фактичних перевірок за наявності підстав для її проведення є пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема такого документу як копія наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

При цьому, Додаток №1 до наказу про проведення перевірки є його невід`ємною частиною, відтак, до Додатку №1 повинні ставитись такі ж вимоги, як і до оформлення наказу.

Разом з тим, відповідно до обґрунтувань позовних вимог, а також встановлених у справі та підтверджених її матеріалами обставин вбачається, що витяг з Додатку №1 до наказу, який є невід`ємною його частиною, не містить печатки (ні гербової, ні печатки без зображення герба), наявність на ньому підпису уповноваженої особи судом теж не встановлена, внаслідок чого витяг з Додатку №1 до наказу оформлено з порушенням вимог законодавства, які ставляться до наказу.

Зазначене є підставою для визнання протиправними дій щодо проведення фактичної перевірки, оскільки вони не відповідають пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в частині способу виконання відповідачем владних управлінських функцій.

Крім того, суд зазначає, що ніщо в положеннях Інструкцій з діловодства не може тлумачитись як таке, що відміняє вимоги Податкового кодексу України щодо змісту і форми (підпис уповноваженої особи і печатка контролюючого органу) наказу про призначення податкової перевірки.

Оскільки згідно витягу з Додатку №1 до наказу, цей Додаток містить відомості, передбачені абзацом третім пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, які є обов`язковими, то за відсутності обов`язкових реквізитів ні Додаток, ні Витяг з нього (який оформлений неналежно) не можуть оцінюватися як такі, що прийняті (вчинені) у передбачений законом спосіб.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки підстави призначення перевірки, а також строки її проведення не деталізовано, а вказано лише загальні положення Податкового кодексу України, які зумовлюють множинність варіантів їх тлумачення та призводять до правової невизначеності платника податку, а наказ та витяг з додатку до наказу контролюючого органу про проведення фактичної перевірки платника податків не містить обов`язкових реквізитів, передбачених абзацом 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, то дії щодо призначення перевірки та її проведення контролюючим органом є протиправними.

При цьому, з огляду на те, що податкове-повідомлення рішення приймається на підставі порушень, що повинні бути встановлені посадовими особами органів ДПС в ході перевірки та бути відображені в акті такої перевірки, то визнання протиправними в судовому порядку дій щодо проведення такої перевірки автоматично нівелює правове значення прийнятого за результатами такої перевірки податкового повідомлення-рішення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 826/442/13-а, від 12 червня 2018 року №821/597/17, від 11 вересня 2018 року у справі №826/14478/17.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 від 21 лютого 2020 року відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок: «незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

З огляду на вищезазначений правовий висновок Верховного Суду, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.

В даному випадку, судом встановлено, що контролюючим органом порушено порядок як призначення, так і проведення податкової (фактичної) перевірки, а акт перевірки є недопустимим доказом, оскільки складений з порушення порядку та на підставі висновків, отриманих не у спосіб, встановлений в т.ч. і Податковим кодексом України.

А відтак, висновки акту фактичної перевірки №1720/26-15-32-07/ 37053765 від 10 липня 2020 року не можуть бути покладені в основу жодних рішень контролюючого органу, в тому числі і в основу спірного податкового повідомлення - рішення № від 10 серпня 2020 року.

За таких обставин, у зв`язку із встановленням порушення порядку призначення та проведення податкової (фактичної) перевірки, суд вважає, що вказані обставини є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в судовому порядку. Відтак, суд не досліджує зміст виявлених порушень, оскільки такі виявлено з порушенням встановленої процедури.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки, за результатами якого винесене оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

Тобто, відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо доведеності перед судом правомірності та обґрунтованості прийнятого ним рішення, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у місті Києві щодо призначення та проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа», за результатами якої складено акт перевірки від 10 липня 2020 року №1720/26-15-32-07/37053765.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 10 серпня 2020 року №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (03036, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 79, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,33/19, ).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (03036, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 79, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук