Справа № 640/11331/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

31 травня 2022 року м. Київ№ 640/11331/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора

про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Офісу Генерального прокурора (адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код - 00034051) (надалі - відповідач або Офіс ГП), у якому позивач просить суд:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 35 739,24 грн;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки починаючи з 25.11.2019 по день ухвалення рішення виходячи із розрахунку 1 662,29 грн. (середня заробітна плата за один робочий день).

В якості підстав позову позивач зазначає, що невиплата відповідачем вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку є протиправною, порушує права позивача на мінімальні державні гарантії, надані останньому Кодексом законів про працю України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/11331/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника Офісу Генерального прокурора від 02.06.2021 № 15/1/2/-13975/21 про залишення позову без розгляду. Відповідач зазначає, що позивача звільнено наказом Генерального прокурора від 21.11.2019 № 1690ц, при цьому листом від 28.12.2019 № 19/4-2728вих-19 позивача повідомлено, що виплата вихідної допомоги при звільненні прокурорів на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» Законом не передбачена. Отже, адміністративний позов про нарахування та стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку був поданий більше ніж через рік та пять місяців як ОСОБА_1 дізнався, що, на його думку, порушено права, тобто з пропуском встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку на звернення до суду.

Позивач надав заперечення на клопотання та заяву про поновлення строку на звернення до суду, у яких зазначено, що про порушення свого права позивачу стало відомо 28.12.2019, тобто у день надходження на мою електронну адресу листа Генеральної прокуратури України від 28.12.2019 № 19/4-2728вих-19.

Позивач звернувся з порушеними питаннями до Державної служби України з питань праці, які доручили розгляд звернення Головному управлінню Держпраці у Київській області.

За результатами розгляду звернення щодо можливих порушень вимог трудового законодавства під час звільнення, 24.03.2021 позивач отримав відповідь Державної служби України з питань праці, у якій зазначено, що за результатами проведених заходів державного контролю, встановлено, що права на отримання вихідної допомоги при звільнені відсутні.

Одночасно, цією ж відповіддю, позивачу роз`яснено право звернутися до адміністративного суду, з можливістю оскарження відмови виплати вихідної допомоги під час звільнення за результатами позапланового заходу державного нагляду в Офісі Генерального прокурора, який тривав майже рік та п`ять місяців.

Таким чином, позивач вважає, що з моменту отримання 24.03.2021 результату остаточної відповіді щодо проведеної перевірки Державною службою України з питань праці, ним не порушено строку на звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, початок перебігу місячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Позивач не заперечує, що про обставини порушеного права він дізнався з листа Генеральної прокуратури України від 28.12.2019 № 19/4-2728вих-19. Суд відмічає, що у зазначеному листі вказано, що Законом України «Про прокуратуру» у разі звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» не передбачена виплата вихідної допомоги.

На думку суду, з урахуванням обставин справи висновок відповідача про відсутність правових підстав для нарахування вихідної допомоги становить підставу для звернення позивача до суду у цій справі.

Разом з тим, замість звернення з відповідним позовом до суду з вимогами, що стосуються виплати вихідної допомоги, позивач звернувся з заявою до Державної служби України з питань праці про проведення перевірки законності звільнення позивача.

Лише через один рік та три місяці у результаті розгляду скарги Департаментом з питань праці Державної служби України з питань праці листом від 12.03.2021 надано відповідь про відсутність права на отримання вихідної допомоги з підстав, що фактично повторюють зміст листа Генеральної прокуратури України від 28.12.2019 № 19/4-2728вих-19.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб Державної служби України з питань праці.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд звертає увагу позивача, що КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У статті 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд відмічає, що у заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду позивачем не доведено об`єктивну неможливість звернутись своєчасно з цим позовом до суду, враховуючи, що звернення з заявою до Державної служби України з питань праці не є обов`язковим досудовим порядком вирішення спору та не є поважною причиною для пропуску такого строку.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 240 КАС України, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

Керуючись частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку - відмовити.

2. Клопотання представника Офісу Генерального прокурора від 02.06.2021 № 15/1/2/-13975/21 про залишення позову без розгляду - задовольнити.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 640/11331/21 залишити без розгляду.

Ухвала, відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України, набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена.

Суддя К.С. Пащенко