Справа № 420/21244/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Аракелян М.М., розглянувши в порядку письмового провадження питання про закриття провадження у справі за адміністративною позовною ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (; вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський район, Одеська область, 67140), третя особа державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Махортов Ігор Олександрович (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський район, Одеська область, 67140) про визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису в реєстрі,-

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», у якій представник позивачки просить суд:

визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Іскрова О.В. за індексним номером 38669511 від 12.12.2017 року, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_2 ;

скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №23879528 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.11.2021 року о 17:07:11 справа №420/21244/21 розподілена на суддю Аракелян М.М. Ухвалами Одеського окружного адміністративного суду:

- від 08.11.2021 року позовну заяву залишено без руху;

- від 17.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.12.2021 року.

Підготовче засідання, призначене на 13.12.2021 року, було відкладено на 17.01.2022 року, а потім перенесено на 03.02.2022 року у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді. Ухвалою суду від 03.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.02.2022 р. Судове засідання, призначене на 28.02.2022 року не відбулося.

20.07.2022 року у призначено судове засідання у справі на 16.08.2022 року.

У судове засідання, призначене на 16.08.2022 року сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце проведення засідання належним чином, представник позивача 16.08.2022 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Керуючись ч.9 ст. 205 КАС України судом було прийнято рішення продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Під час дослідження матеріалів справи постало питання щодо можливості розгляду справи у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, зазначила, що враховуючи, що рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 прийнято на підставі не існуючих документів ( а саме неіснуючого рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер 319, виданий 17.08.1972 року, видавник: Виконком Кагановичевської райради депутатів трудящих), які не дають змогу встановити підставу набуття речових прав та подані документи жодним чином не підтверджують заявлені права, та рішення про реєстрацію права власності та запис про реєстрацію права власності мають бути скасовані. Позивачка є спадкоємцем першої черги нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим її права або охоронюваний інтерес може бути порушений записом про державну реєстрацію прав індексний номер 38669511 від 12.12.2017 року. Наявність зареєстрованого права власності н будинок АДРЕСА_2 загальною площею 45,9кв.м., за ОСОБА_2 на підставі не існуючих та підроблених документів порушує права ОСОБА_1 як спадкоємця першої черги за законом, оскільки таким чином остання позбавлена можливості визнати за собою право власності та вільно розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, господарських чи цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та від 17 лютого 2021 року у справі № 821/669/17.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило, майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Схожих висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 596/2315/15-а, від 26 лютого 2020 року у справі № 804/6183/17.

Як встановлено судом з матеріалів позовної заяви, Київським районним судом м.Одеси розглядалась справа №947/38695/20 за позовом ОСОБА_1 , Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Людмила Степанівна та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 09.09.2021 року у справі ухвалене рішення, в якому встановлені наступні обставини: «позивач - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Третя особа ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 . З витягу з Державногореєстру речових прав нанерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається,що 08.12.2017року за ОСОБА_2 на підставі технічного паспорту,серія та номер:б/н, виданий 06.12.2017,видавник:ТОВ «Профпроект»,на підставі рішення Виконавчого комітету місцевої, серія та номер: 319, видане 17.08.1972, видавник: Виконком Кагановичевської райради депутатів трудящих, на праві приватної власності був зареєстрований житловий будинок, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 19,5кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначений житловий будинок. Зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ладіної Л.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 . Листом від 14.12.2020 року за №335/01-16 Приватний нотаріус повідомила ОСОБА_1 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на теперішній час вона пропустила строк зазначений в ст. 1270 ЦК, постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, відповідно 1268 ЦК спадщина нею фактично не прийнята і їй необхідно звернутися до суду для отримання додаткового строку на прийняття спадщини або звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.»

Згідно інформації з Єдиного Державного реєстру речових прав (а.с.24-25) 08.12.20217 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 ; підстава для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер:б/н, виданий 06.12.2017,видавник:ТОВ «Профпроект», на підставі рішення Виконавчого комітету місцевої, серія та номер: 319, видане 17.08.1972, видавник: Виконком Кагановичевської райради депутатів трудящих; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38669511 від 12.12.2017 року.

Підставою позову стало те, що вчиненням оскаржуваної реєстраційної дії та внесенням вищезазначеного запису порушується право позивачки та отримання у власність в порядку спрадкування будинку АДРЕСА_3 як спадкоємця першої черги померлого ОСОБА_2 .

Згаданим рішенням районного суду також встановлено, що іншим спадкоємцем першої черги є донька померлого ОСОБА_2 .

Отже, у цій справі існує спір про право, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Вимоги позивачки не стосуються захисту її прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач при вчиненні реєстраційних дій, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.

З огляду на заявлені позовні вимоги та обраний спосіб захисту, вбачається наявність у позивачки майнового інтересу, а пред`явлення позову обумовлено порушенням або загрозою порушення майнового права чи інтересу.

Позивачка фактично обґрунтувала позовні вимоги належністю їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_2 , отже її вимоги спрямовані на захист права власності.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом позову в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право щодо нерухомого майна.

Подібних висновків щодо юрисдикції аналогічних спорів дійшла Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 22 січня 2019 року у справі № 910/12224/17, від 27 березня 2019 року у справі № 2а-1548/10, від 12 лютого 2020 року у справі № 596/2315/15-а; у постанові від 05 березня 2020 року у справі №815/1446/18.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Разом із тим, згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За таких обставин, з огляду на зміст позовної заяви, характер спірних правовідносин, обставини, встановлені судом, суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зроблений судом висновок про неможливість розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі.

Згідно ч.2 ст.238 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз`яснює, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст.ст. 239, 241-243, 248, 250, 256, 294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №420/21244/21 за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (; вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський район, Одеська область, 67140), третя особа державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Махортов Ігор Олександрович (вул. Центральна, 121, с. Великоплоске, Великомихайлівський район, Одеська область, 67140) про визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису в реєстрі .

Роз`яснити, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства згідно з територіальною юрисдикцією.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М.Аракелян

.