Справа № 740/7062/21
Суддя: Гагаріна Т. О.
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/7062/21
Провадження № 2-а/740/6/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої- судді Гагаріної Т.О.

за участі секретарів судового засідання Філоненко О.В., Ісаєнко А.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Кіфік О.М.

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Чернігівській області, Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення,

встановив:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови ГАБ №454310 від 16.11.2021 про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП, скасувати вказану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення, звільнити від сплати судового збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що працівником поліції не було дотримано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова має підпис, але йому він не належить, невідомо про час та місце її складання. Про існування постанови він дізнався лише 09.12.2021. В його присутності ні протокол для встановлення факту порушення для подальшого складання постанови, ні сама постанова не складалися. Вважає, що інспектором були порушені вимоги ст.268 КУпАП, а також його право на захист.

Ухвалою суду від 20.12.2021 відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду та позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідачем ДОП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Новік В.М. подано відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що порушень при ухваленні постанови не було. Особа була присутня в приміщенні Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області без засобів індивідуального захисту, чим порушила вимоги п.п.1 п.2 постанови КМУ №1236, була присутня при її ухваленні, отримала її примірник, була проведена профілактична бесіда, що підтверджують пояснення свідка та фото події.

Відповідач ГУНП в Чернігівській області, в особі представника Миткевич Ю.В. подано відзив, в якому зазначила, що поліцейський здійснюючи розгляді справи відносно ОСОБА_1 діяв у межах своїх повноважень, керуючись нормами чинного законодавства, а постанова відповідає встановленій формі. Посилання позивача, що у постанові міститься не його підпис, свідчить про намір позивача ввести суд в оману оскільки такий повністю ідентичний тому, що у позовній заяві. На виконання вимог ст.251 КУпАП ОСОБА_2 здійснювалась фотофіксація на особистий мобільний телефон. Посилання позивача на те, що йому не було роз`яснено його прав, зокрема на правову допомогу не узгоджується з нормами чинного законодавства, згідно якого до повноважень та обов`язків поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Поліцейський лише ознайомлює особу із її правами, однак виключно така особа вирішує, чи скористатися своїми правами та у якій спосіб. Справа розглянута відповідно до вимог ст.276 КУпАП. Просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги за підстав викладених у ньому та просили постанову скасувати.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Так, 16.11.2021 ДОП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області капітаном поліції Новік В.М. була винесена постанова ГАБ №454310 відносно позивача ОСОБА_1 , в якій зазначено, що 16.11.2021 о 16 год 30 хв. гр. ОСОБА_1 знаходячись у приміщенні Ніжинського РВП перебував у період карантину без засобів індивідуального захисту, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, на підставі постанови КМУ від 09.02.2020 №1236, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП, та накладене до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн (а.с.4).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст.29 вказаного Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийнято Постанову КМ України № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно з якою, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 19 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р.№ 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст.896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

Згідно з Постановою КМУ від 09.12.2020, № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови), відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст.1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). 2-2. З 17 червня 2021 р. на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: 1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно;

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06.11.2020 за № 1000-IX, який набрав чинності 21.11.2020, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: ст.44-3 КУпАП доповнено ч.2 такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст.222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч.1 ст.222 КУпАП, після цифр «44» словами і цифрами «частина друга статті 44-3». Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Стаття 44 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей.

Відповідно до ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 ст.258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В ч.1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом положень ст.ст.73, 75, 76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Суд зазначає, що в даному випадку, поліцейський за участі позивача провів розгляд справи про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП, та виніс оскаржувану постанову, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Щодо наданого відповідачем фото із власного мобільного телефону про вчинення позивачем правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію, та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями.

Таким чином, надане відповідачем із власного мобільного телефону фото не може бути належним доказом у справі.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що перебування позивача у громадському місці приміщенні Ніжинського РВП 16.11.2021 о 16 год 30 хв. без захисної маски або ж респіратора, що закривають ніс та рот, на час встановленого карантину, підтверджується наданим відповідачем доказом - поясненнями свідка ОСОБА_3 . Окрім цього, вказані обставини не заперечуються і ОСОБА_1 за змістом позовної заяви.

Посилання позивача на те, що він не був присутній при розгляді справи, спростовуються змістом копії протоколу, відповідно до якого постанова була складена в його присутні та засвідчено його підписом, що примірник постанови отримав. Доказів того, що вказаний підпис підроблений, як на ньому наполягає позивач суду не надано.

Крім цього, посилаючись в позові на порушення процедури, позивач жодним чином не зазначає, що не порушував протиепідемічних заходів та навпаки в своїх поясненнях зазначив, що епідемії не має і перебуваючи без маски він діяв правомірно в межах норм Конституції.

Слід зазначити, що ч.2 ст.44-3 КУпАП не є бланкетною нормою, оскільки її диспозиція встановлює самостійне правило поведінки та не потребує «уточнення» цього правила в інших нормативно-правових актах.

Зокрема, ч.2 ст.44-3 КУпАП передбачено відповідальність за перебування особи в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Зміст вказаної норми є достатньо визначеним та не потребує додаткового «уточнення» в інших нормах.

Разом з цим, суд наголошує, що Постанова Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020, є чинною (на час вчинення правопорушення), її норми є обов`язковими для виконання всіма особами на території України, окремі положення вказаного нормативно-правового акту, неконституційними не визнавалися.

В свою чергу, ст.3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України в становлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 був обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП. Підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, отже відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог, передбачених ч.3 ст.2 КАС України.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З метою захисту прав, свобод та інтересів позивача строк на звернення до суду з адміністративним позовом підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 44-3 ч.2, 251, 280, 288 і 293 КУпАП, ст.ст. 8-9,72-77, 121, 139, 241, 242-246, 250, 286 КАС України, суд

ухвалив:

поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУНП в Чернігівській області, Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 19 серпня 2022 року.

Суддя Т.О.Гагаріна