Справа № 160/22907/21
Суддя: Остапенко Н. Г.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/205/55/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Позов обґрунтовано тим, що постановою ВМ № 00000897 від 05.11.2021 року (далі - постанова) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1321 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн. У постанові зазначено, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із завищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), а саме навантаження на строєні осі транспортного засобу на 9% (6,765 тон).

Вважає вказану постанову безпідставною, такою що не відповідає дійсним обставинам справи та постановлена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вантаж, який він перевозив, є рідким та подільним вантажем, може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху, а тому проведення зважування у русі, шляхом поосьового заїзду тягача на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження рідкого вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу.

З врахуванням наведеного, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ВМ № 00000897 від 05.11.2021 року.

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті Гонтар П.А. надійшов відзив на позов, в якому заперечувала проти його задоволення. Заперечення обґрунтовано тим, що транспортний засіб здійснював рух автомобільними дорогами загального користування та перевозив вантаж з перевищенням нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР України без отримання на те спеціального дозволу, тому вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам чинного законодавства України, що підтверджується наданими копіями сертифікату перевірки, сертифікату відповідності та експертного висновку. Зазначає, що в контексті п. 22.5 ПДР України перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі, а аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 24 липня 2019 року по справі №803/1540/16. Відповідно до п. 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Імперативна вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, закріпленої в Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні №879 від 27.06.2007 року виключена з 08.09.2017 року на підставі постанови КМУ №671 від 20.08.2017 року. Механізм фіксації адміністративних порушень визначено Порядком №1174, в якому відсутні посилання на методику визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Згідно з п. п. 11-12 Порядку №1174 автоматичні пункти, які фіксують правопорушення, передбачені КУпАП, забезпечують, зокрема, вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу та вимірювання загальної маси транспортного засобу. Автоматичний прилад для зважування дорожніх транспортних засобів у русі відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ №94 від 13 січня 2016 року. Стосовно посилання позивача на дані товарно-транспортної накладної, зазначає, що вона не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу ТМЦ, що перевозяться, а використовується виключно для обліку ТМЦ, і факт її наявності не виключає перевезення одночасно і інших ТМЦ, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу. З урахуванням викладених вище обставин просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року адміністративну справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2022 року адміністративну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача Денисенко Т.В. подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, а тому судом визнано за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

З урахуванням наведеного суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами за відсутності учасників справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченка В.О. від 05.11.2021 року серії ВМ № 00000897 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 1321 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. Відповідно до постанови 13.10.2021 року о 05 годині 17 хвилин за адресою Н-08 км 468+739 у Запорізькій області зафіксовано транспортний засіб Renault Magnum 440, д.н.з. НОМЕР_1 , виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри, якого перевищили нормативні вагові та або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а саме відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України: навантаження на строєні осі транспортного засобу на 9,8 % (6,765 тон). Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі технічним засобом WAGA-WIM35, зав. №3, проходження перевірки підтверджено свідоцтвом № UA.TR.113-0619/02F-21/1, яке діє до 16.06.2022 року (а.с.9).

На підтвердження відповідності вимогам закону вищевказаного технічного засобу відповідачем надано сертифікат перевірки типу WAGA-WIM35 (а.с.35), сертифікат відповідності (а.с.36), експертний висновок (а.с.38).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіль Renault Magnum 440, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.14).

Заперечуючи проти законності даної постанови позивач не спростовував значення зафіксованої приладом ваги на автоматичному пункті, однак, не погоджувався з методикою їх вимірювання, оскільки вантаж, який перевозився в час фіксації правопорушення був рідкий та подільний, тому його маса в різних точках автомобіля була різною під час руху. На підтвердження надав товарно-транспортну накладну № Р1328 від 12.10.2021 року, в якій зазначено вагу транспортного засобу з вантажем гліцериновою водою 40,69 тон.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1, 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Окрім того, об`єктивною стороною порушення, за яке оскаржуваною постановою накладено стягнення, є не перевищення загальної маси, а перевищення навантаження на строєні осі транспортного засобу, надані позивачем докази не спростовують факту перевищення вагових параметрів, зафіксованих в автоматичному режимі.

Так, частина 2 статті 1321 КУпАП передбачає відповідальність за Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами з накладенням штрафу, зокрема, в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 22.5 ПДР (в редакції чинній на час фіксації правопорушення) визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням, зокрема, на строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Таким чином, у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на строєні осі - понад 22 т заборонено.

Відповідно до п. 4 4. Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

При цьому, згідно із зазначеними правилами допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Позивачем не надано доказів щодо наявності в нього зазначеного дозволу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль, власником якого є ОСОБА_1 , рухався автомобільними дорогами з перевищенням навантаження на строєну вісь транспортного засобу на 9% (6,765 тон), відповідачем з урахуванням ч. 1 ст. 142 КУпАП правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо посилання позивача на відсутність затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, про яку йдеться мова у пункті 2 Порядку № 879, суд не бере до уваги з огляду на таке.

У позові зазначено, щодо відсутності методики визначення навантаження на вісь транспортного засобу з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі.

Однак, вимога щодо необхідності використання під час габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п. 19 Порядку № 879, виключена з 08.09.2017 року Змінами, що вносяться до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 671.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року по справі № 819/1381/16, відсутність такої методики не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

До того ж, відповідно до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, дія цього Порядку не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах.

Як вбачається з постанови габаритно-ваговий контроль автомобіля позивача 13.10.2021 року о 05 годині 17 хвилин здійснювався саме автоматичним пунктом.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174.

Таким чином, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин Порядку № 879. Отже, доводи позивача щодо відсутності методики, застосування якої не передбачено чинним законодавством, не впливають на правомірність постанови старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченка В.О. від 05.11.2021 року серії ВМ № 00000897.

Посилання позивача на те, що ним здійснювалось перевезення рідкого вантажу, який переміщується по осям транспортного засобу під час його руху, що в свою чергу не дає можливості з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень, суд відхиляє з наступних підстав.

Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Переміщення вантажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує його стійкість. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Окрім того, чинним законодавством не передбачено виключення відповідальності за порушення ПДР при перевезенні подільних (в тому числі рідких) вантажів.

Зважаючи на вказане, суд доходить висновку, що заявлений позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

З огляду на відмову у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 6, 14-2, 1321, 245-247, 251, 258, 279-3, 283, 287, 289 КУпАП, ст.2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Судові витрати позивача покладаються на нього.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г.Остапенко