Справа № 640/24581/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Київ №640/24581/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

за участі секретаря судових засідань Бодюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА»
до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві
простягнення коштів
за участю представника позивача - Кривомаз Ю.В., представника відповідача - 1 - Дащенко О.В.; представника відповідача - 2 - Бойко М.А.;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків,

Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, в якому просило суд:

-визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків із затягування бюджетного відшкодування ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» () у загальній сумі 12 294 157 грн ПВД;

-стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м Києві () на користь ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» (IBAN рахунок (UAH): 2500, банк АТ «УКРСИББАНК», МФО банку: 351005, отримувач ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА», ) заборгованість з відшкодування ПДВ у розмірі 5 446 414 грн за податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2021 року;

-стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м Києві () на користь ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» (IBAN рахунок (UAH): 2500, банк АТ «УКРСИББАНК», МФО банку: 351005, отримувач ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА», ) пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що станом на 30.08.2021 року дорівнює 191 240.54 грн (із відповідним збільшенням за кожен день прострочки) за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заявлене бюджетне відшкодування позивача за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2021 року у розмірі 12 294 157 грн було внесено в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Аналізуючи положення пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, позивач звертає увагу, що за загальним правилом проводиться камеральна перевірка даних податкової декларації і у разі відсутності виявлених порушень, сума бюджетного відшкодування є узгодженою. При цьому, у виключних випадках, визначених пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, проводиться документальна перевірка. Позивач стверджує, що суми бюджетного відшкодування, заявлені останнім у декларації за лютий 2021 року, не відповідають згаданим вище кваліфікаційним ознакам, а тому вказана сума підлягає відшкодуванню виключно за результатами камеральної перевірки. Враховуючи граничні строки подання декларації з податку на додану вартість за лютий 2021 року, камеральна перевірка повинна була бути проведена до 21 квітня 2021 року. Позивач звертає увагу, що за даними Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість камеральна перевірка податкової декларації за лютий 2021 року закінчена 25 квітня 2021 року. Позивач вважає, що суму бюджетного відшкодування, заявлену у декларації за лютий 2021 року, слід вважати узгодженою після спливу строку для проведення камеральної перевірки, позаяк підстави для проведення документальної перевірки відсутні. Поряд з цим, відповідачем в порушення положень Податкового кодексу України на підставі наказу від 20 квітня 2021 року №291 проведено документальну позапланову перевірку ТОВ«СІЕЙЧЕС Україна» за відсутності будь-яких правових підстав. Позивач наголошує на незаконності проведення відповідачем документальної позапланової перевірки та відсутності правових наслідків такої перевірки, а тому вважає, що сума бюджетного відшкодування підлягає стягненню з нарахуванням пені.

Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, про що складено акт перевірки від 21 травня 2021 року №383/31-00-07-02-01/35704808. За наслідками виявлених перевіркою порушень податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 18 червня 2021 року №330/31-00-07-02-01 та №331/31-00-07-02-01. Вказані податкові повідомлення-рішення наразі оскаржуються позивачем в Окружному адміністративному суді міста Києва. Відтак, сума, яка за твердженням позивача підлягає відшкодуванню з бюджету на його рахунок, є неузгодженою.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві у відзиві на позов також заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши на встановлений чинним законодавством порядок відшкодування коштів з бюджету.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як було встановлено судом та вбачається із матеріалів справи 18 березня 2021 року ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2021 року, у якій визначено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню, в розмірі 12 294 157 грн.

Одночасно з декларацією ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунок суми бюджетного відшкодування.

28 травня 2021 року, із затримкою проти встановленого законом строку як наголошує позивач, останній отримав бюджетне відшкодування частково від заявленої суми, а саме в розмірі 6 847 743 грн.

Решта суми - 5 446 414 грн залишилась не повернутою.

В той же час, контролюючим органом була проведена документальна позапланова перевірка ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та згідно наказу №291 від 20 квітня 2021 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 21 травня 2021 року №383/31-00-07-02-01/35704808 щодо дотримання податкового законодавства при декларування за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування.

На підставі Акту перевірки від 21 травня 2021 року №383/31-00-07-02-01/35704808 контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 18 червня 2021 року №330/31-00-07-02-01 та №331/31-00-07-02-01, не погоджуючись із якими позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

На переконання позивача, відповідач повинен був провести камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання), натомість, останнім проведено документальну перевірку за відсутності на те правових підстав.

За наведених обставин, позивач вважає, що сума податку на додану вартість, що заявлена останнім до відшкодування, є узгодженою та підлягає стягненню з бюджету з нарахуванням пені.

Зазначені обставини обумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначено статтею 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Зі змісту наведених норм вбачається, що сума від`ємного значення визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду і враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу платник ПДВ має право обирати: декларувати йому суму бюджетного відшкодування чи зараховувати цю суму до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, відповідно до підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України передбачено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 200.11 статті 200 ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:

за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

У визначені цим пунктом терміни проводяться також документальні перевірки, передбачені підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Зі змісту наведених норм вбачається, що контролюючий орган наділений повноваженнями проводити як камеральну перевірку даних податкової декларації, так і документальні перевірки з двох окремих підстав, що передбачені:

- пунктом 200.11 статті 200 ПК Україні;

- підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК Україні.

З огляду на викладене, суд вважає помилковими доводи позивача, що правильність визначення платником податків суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню, може бути перевірена виключно під час камеральної перевірки, а тому твердження позивача про "затягування" бюджетного відшкодування є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, керуючись зокрема підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України 20 квітня 2021 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято наказ № 291, яким призначено проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн по декларації з податку на додану вартість за лютий 2021 року, з 26 квітня 2021 року, тривалістю 15 робочих днів.

Встановлені обставини свідчать виключно про те, що контролюючий орган при призначенні перевірки дотримався строку, встановленого пунктом 200.11 статті 200 ПК України, що спростовує твердження позивача про "затягування бюджетного відшкодування".

Так, у період з 26 квітня 2021 року по 19 травня 2021 року посадовими особами Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, за результатами якої складено акт від 21 травня 2021 року №383/31-00-07-02-01/35704808.

Вказаним актом зафіксовано порушення платником податків:

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, в результаті чого завищено податковий кредит та суму від`ємного значення по декларації з податку на додану вартість за лютий 2021 року, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 5 446 414,32 грн та до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 8 377 995,11 грн, яка підлягає зменшенню.

На підставі виявлених порушень 18 червня 2021 року Центральним міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ 330/31-00-07-02-01 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2021 року на 5 446 414 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1 361 603,59 грн;

№331/31-00-07-02-01 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2021 року на суму 8 377 995 грн.

Не погодившись з рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні судді Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежка В.П. перебуває адміністративна справа №640/25746/21 за позовом ТОВ "СІЕЙЧЕС УКРАЇНА" до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 червня 2021 року №330/31-00-07-02-01 та 331/31-00-07-02-01.

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат:

а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки;

б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки;

г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення;

ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що сума бюджетного відшкодування в розмірі 5 446 414 грн, яку просить позивач стягнути з Державного бюджету України, є неузгодженою, позаяк на час вирішення даної справи відсутнє рішення суду про скасування податкових повідомлень-рішень від 18 червня 2021 року №330/31-00-07-02-01 та №331/31-00-07-02-01, а решта суми, заявлена у декларації, повернута на рахунок позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про незаконність проведеної перевірки, результати якої оформлені актом від 21 травня 2021 року №383/31-00-07-02-01/35704808, з огляду на наступне.

Насамперед, суд звертає увагу, що згідно частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Зважаючи на те, що податкові повідомлення-рішення від 18 червня 2021 року №330/31-00-07-02-01 та №331/31-00-07-02-01 не є предметом розгляду даної справи, суд в межах спірних правовідносин не може надати правову оцінку правомірності дій контролюючого органу при призначенні і проведенні документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» щодо дотримання останнім податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, результати якої оформлені актом від 21 травня 2021 року №383/31-00-07-02-01/35704808.

Натомість, у даній справі суд виключно може констатувати, що на час вирішення даного спору сума бюджетного відшкодування в розмірі 5 446 414 грн, яку просить позивач стягнути з Державного бюджету України, є неузгодженою, а формулювання позивачем таким чином заявлених позовних вимог спрямоване на встановлення обставин, які можуть нівелювати правові наслідки перевірки до вирішення адміністративної справи №640/25746/21.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Враховуючи викладене у сукупності та зважаючи на те, що сума бюджетного відшкодування в розмірі 5 446 414 грн є неузгодженою, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання бюджетного відшкодування до прийняття рішення судом в адміністративній справі №640/25746/21 не вважається порушеним, а заявлені вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України та статей 17, 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що "принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії". З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення заборгованості з відшкодування ПДВ та пені за несвоєчасне відшкодування ПДВ - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 01 червня 2022 року.