Справа № 640/12901/21
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року м. Київ № 640/12901/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу:

за позовомПриватного підприємства "КОТОН ТРЕЙД"
до Київської митниці Держмитслужби
провизнання протиправними та скасування рішення та картки відмови
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Котон Трейд» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці Держмитслужби від 20.02.2021 № UA100300/2021/000267/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправним та скасувати Картку відмови Київської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2021/00058.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно відмовив у визнанні задекларованої підприємством митної вартості товару за основним методом, що свідчить про протиправність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач наполягає на протиправності рішення і картки, оскільки підприємством з метою підтвердження заявленої ним митної вартості подавалися відповідні обов`язкові документи для визначення митної вартості імпортованих товарів, але вони не були визнані відповідачем достатніми.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію тим, що митну вартість імпортованих позивачем товарів було скориговано у зв`язку із не підтвердженням позивачем правильності обраного методу визначення їх митної вартості та її складових, а також наявністю розбіжностей у поданих ним документах.

Представником позивача подано письмові пояснення, у яких заперечуються доводи відповідача та повторно наголошено на порушеннях, допущених митним органом, що слугували для позивача підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 27.05.2021 позовну заяву залишено без руху і визначено позивачу термін для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою суду від 09.07.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

05.08.2020 між ПП «Котон Трейд» (Покупець) та компанією «ZAFAR FABRICS (PVT.) LIMITED» (Пакістан) укладено зовнішньоекономічний контракт №ZF/1210/20 (далі - Контракт), предметом якого є довгострокова поставка продавцем покупцю товарів у кількості та асортименті відповідно до інвойсу, який являється невід`ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п. 2 Контракту сторонами погоджено, що умови поставки кожної партії товару вказуються згідно правил «Інкотерм 2010».

Погодження найменування, асортименту, опис, кількість ціна товару, що поставляється, вказується у відповідному інвойсі до цього контракту, який є його невід`ємною частиною.

Згідно інвойсу № ZFL/7952/20 від 29.12.2020 року, пакувального листа № ZFL/7952/20 від 29.12.2020 року до Контракту, Позивач купив Тканину вибивну, різних дизайнів, полотняного переплетення, яка виготовлена з синтетичних штапельних волокон з поліефіру (поліестр) 52+/-5% та волокон бавовни 48+/-5%, з паперовою вкладкою. Загальна ширина 220 см (без кромки). Поверхнева щільність 129+/-5%. Конструкція тканини 30х30/76х68 - 90 729 м.п. Торгова марка: Gold. Країна виробництва РК, загальною кількістю 90,729 метрів погонних, ціна за 1 погонний метр - 0,98 доларів США та загальною вартістю 88 914,42 долара США.

Також, позивачем було укладено додаткові угоди № 15/02-2 від 15.02.2021 року та № 01/02-1 від 01.02.2021 року до зовнішньоекономічного контракту № ZF/1210/20 від 05.08.2020.

Згідно банківського платіжного документа № d89c1c74-0708-465d-8728-bd5103bb37de від 11.02.2021 року, оплата за поставлений товар проведена в повному обсязі.

На підставі вищезазначеного контракту позивачем заявлено до митного оформлення товари та подано митну декларацію від 20.02.2021 року № UA 100300/2021/004087, в якій митну вартість визначено за основним методом - ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості позивачем до митного оформлення були подані:

1) зовнішньоекономічний контракт від 05.08.2020 №ZF/1210/20 з компанією «ZAFAR FABRICS (PVT.) LIMITED» (Пакістан);

2) Сертифікат якості № ZFL/7952/20 від 11.01.2021 року.

3) Пакувальний лист № ZFL/7952/20 від 29.12.2020 року.

4) Інвойс № ZFL/7952/20 від 29.12.2020 року.

5) Коносамент № MEDUPS211340 від 08.01.2021 року.

6) Автотранспортна накладна № 2257 від 19.02.2021 року.

7) Сертифікат походження товару № РТЕА/СО/21-05163 від 13.01.2021 року.

8) Висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи № -0197

від 29.10.2020 року.

9) Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA500110/2021/000421 від 19.02.2021 року.

10) Банківський платіжний документ № d89c1c74-0708-465d-8728-bd5103bb37de від 11.02.2021 року.

11) Зовнішньоекономічний договір (контракт) ZF/1210/20 від 05.08.2020 року.

12) Акт зважування № 130283 від 19.02.2021 року.

13) Копія митної декларації № KPPE-SB-141017 від 29.12.2020 року.

14) Інший некласифікований документ (Форма Е) № НМВ-2020- від 29.12.2020 року.

Відповідачем надіслано Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2021/00058.

У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100300/2021/000267/2 від

20.02.2021 року зазначено про наявність розбіжностей в документах, поданих для митного оформлення товару, що ускладнює визначення митної вартості товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

1) у платіжному документі від 11.02.2021 (d89c1c74-0708-465d-8728-bd5103bb37de) графа «Відправник/платник» (ПП «Котон Трейд») містить посилання на банківські реквізити суб`єкта ЗЕД ПП «Котон Трейд». В пункті 10 зовнішньоекономічному договорі контракті від 05.08.2020 № ZF/1210/20 вказані інші банківські реквізити покупця (ПП «Котон Трейд»). Декларантом не надавались додатки до зовнішньоекономічного договору контракту від 05.08.2020 № ZF/1210/20.

2) відповідно до пункту 7 вищезазначеного контракту, продавець висилає покупцю після відвантаження сертифікат якості із вказаними складом і щільністю товару. В сертифікаті якості вказані лише щільність товару.

3) декларація відправника надана без урахування статті 254 Митного кодексу України.

Митна декларація країни відправлення містить інформацію щодо ціни товару на умовах FOB 87 099,84 USD, на умовах CFR 88914,42 USD, (фрахт 1814,58 USD, який включений до ціни на умовах CFR 88914,42 USD) та витрати на завантаження графа 54 митної декларації країни відправлення - 1 % (які не включені до ціни товару даної партії на умовах CFR.

Згідно висновку митного органу, подані до митного оформлення документи, не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі, копія митної декларації країни відправлення надана до митного оформлення з порушенням статті 254 Митного кодексу України, у зв`язку з чим, неможливо визнати заявлену митну вартість товарів за першим методом визначення митної вартості товарів.

16.03.2021 року позивач, керуючись приписами ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, у межах 80 днів з для випуску товарів, подав засобами поштового зв`язку відповідачу заяву про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, з наступними документами: додаткова угода № 15/02-2 від 15.02.2021 року до зовнішньоекономічного контракту договору ZF/1210/20 від 05.08.2020 року; бухгалтерську довідку; прибуткову накладну № ПН-014 від 20.02.2021 року; висновок про вартісні характеристики товару № 113/90 від 15.03.2021 року.

Також, 25.03.2021 року позивач додатково, в порядку та строки визначені у ч. 8 ст. 55 МК України, направив Київській митниці Держмитслужби ще одну заяву про надання додаткових документів та надав митному органу додаткові документи для підтвердження митної вартості, а саме: додаткову угоду № 01/02-1 від 01.02.2021 року до зовнішньоекономічного контракту договору ZF/1210/20 від 05.08.2020 року, лист від постачальника товару від 29.12.2020 року.

25.03.2021 року відповідач на адресу представника позивача направив відповідь про відмову у задоволенні заяви про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості від 16.03.2021 року.

Вважаючи рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів 20.02.2021 № UA100300/2021/000267/2 та картку відмови № UA100300/2021/00058 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (в редакції, чинній нас виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України.

За приписами частини третьої вказаної статті у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком).

Частинами п`ятою, шостою статті 53 Митного кодексу України визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналізуючи наведені вище норми Митного кодексу України суд дійшов висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган вправі самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені Митним кодексом України, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Як встановлено судом разом із митною декларацією декларантом було надано митному органу низку документів на підтвердження заявленої митної вартості товару. Дослідивши й вивчивши документи, надані позивачем до митної декларації, а також додаткові документи, надані пізніше, суд дійшов висновку, що з них не вбачається розбіжностей, які б могли вплинути на митну вартість або ж наявності ознак підробки, що б могло надати митному органу підстави для висновку про неправильне визначення позивачем митної вартості.

Так, підставою витребування додаткових документів у рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено встановлення в ході проведення митних процедур та перевірки правильності визначення позивачем митної вартості розбіжностей, а саме: у платіжному документі від 11.02.2021 (d89c1c74-0708-465d-8728-bd5103bb37de) графа «Відправник/платник» (ПП «Котон Трейд») містить посилання на банківські реквізити суб`єкта ЗЕД ПП «Котон Трейд». У пункті 10 зовнішньоекономічного договору контракту від 05.08.2020 № ZF/1210/20 вказані інші банківські реквізити покупця (ПП «Котон Трейд»). Декларантом не надавались додатки до зовнішньоекономічного договору контракту від 05.08.2020 № ZF/1210/20.

Разом з тим, заявою про надання додаткових документів від 25.03.2021 року позивач надав митному органу Додаткову угоду № 01/02-1 від 01.02.2021 року до зовнішньоекономічного контракту договору ZF/1210/20 від 05.08.2020 року, якою сторони зазначили зміну реквізитів позивача.

Окрім цього, платіжний документ d89c1c74-0708-465d-8728-bd5103bb37de може бути ідентифікований як такий, що підтверджує заявлену митну вартість, оскільки містить посилання на Контракт та інвойс, згідно якого здійснювалась оплата, зокрема про ціну інвойсу, його номер та дату, а також реквізити, що ідентифікують платника: назва платника, ідентифікаційний код юридичної особи, адресу місця реєстрації та реквізити отримувача коштів - продавця товару.

Крім того, суд зазначає, що банківські реквізити підприємства, що здійснював оплату за такий товар жодним чином не впливають на ціну товару та на підтвердження факту такої оплати, тому існують інші фактори згідно яких можна ідентифікувати вказаний платіжний документ та підтвердити, що платником є позивач.

Аналізуючи доводи відповідача в цій частині, суд виходить з того, що виявлення в ході проведення митного контролю з будь-якого інформаційного ресурсу (інформація з мережі Інтернет, висновку спеціалізованих організацій) продажу товару, тотожного пред`явленому до митного оформлення, за ціною, вищою, ніж заявлена митна вартість, не є безумовною підставою до визнання недостовірними та неправдивими відомостей щодо митної вартості товару, пред`явленого до митного оформлення, та не може мати наслідком відмову в оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Встановлення митним органом різниці в ціні свідчить про наявність підстав до більш детального аналізу комерційних умов зовнішньоекономічної операції, за якою до митного оформлення пред`явлено товари. Виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю тотожних товарів згідно з інформаційними ресурсами не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників інформаційних ресурсів. Судом також враховано, що матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оцінки та аналізу наданих декларантом документів на обґрунтування висновків щодо неправильного визначення митної вартості товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необґрунтованим суд визнає посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на митну декларацію від 18.02.2021 року № UA500050/2021/002272, як джерело для застосування шостого резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки при цьому митним органом не зазначаються митна вартість якого товару бралась за основу, торгова марка, фактурна вартість товару, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що схожий товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом. Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Також позивач вважає некоректним висновок відповідача стосовно визначення митної вартості шляхом визначення одиниці виміру товару - кілограм, з огляду на те, що товари в спірному випадку є метри погонні та можуть мати різні антропометричні показники, характеристики, оснащення та, відповідно, вартість.

Суд звертає увагу на те, що кожна окрема одиниця товару, який підлягав декларуванню має власні повністю індивідуалізовані характеристики, які впливають на ціну. Відтак висновки митного органу про необхідність коригування товарів у кілограмах є помилковими.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем застосовано другорядний метод 2-ґ, але не надано жодних переконливих доказів неможливості застосування інших попередніх другорядних методів, як того вимагають приписи частини третьої статті 57 Митного кодексу України.

На підставі встановлених обставин, з урахуванням застосованих норм права, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого за МД товару - за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.

Натомість митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

З огляду на наведені норми Митного кодексу України, підтверджені належними доказами встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що, оскільки підтверджена доданими до митної декларації документами ціна отриманого позивачем за Контрактом товару включала витрати на його транспортування (фрахт), у відповідача не було підстав посилатися в спірних рішеннях на відсутність відомостей щодо числових значень такої складової митної вартості оцінюваного товару.

Під час розгляду справи судом відповідачем не була доведена правомірність застосування обраного ним методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.

Доводи відповідача про відсутність у сертифікаті якості щільності товару суд вважає необґрунтованими, оскільки в зазначеному сертифікаті якості визначено інформацію про склад товару. Інформація щодо складу товару, визначена абревіатурою «РС», що означає поліестр котон із співвідношенням 52 до 48, з яких поліестр 52 % та котон 48 %.

У листі від 29.12.2020 року, постачальник товару зазначив про склад товару, що постачався відповідно до Інвойсу № ZFL/7952/20 від 29.12.2020 року. Зокрема, постачальник товару вказав, що в розділі QUALITY сертифікату якості № ZFL/7952/20 від 29.12.2020 року визначено склад товару, та позначено абревіатурою «РС».

Тобто, на підставі зазначеного вказана відповідачем обставина є безпідставною та необґрунтованою, оскільки сертифікат якості містить, як щільність так і склад товару.

Твердження відповідача про надання Декларації країни відправника без врахування ст. 254 МК України також відхиляються судом.

Відповідно до ст.254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Вказаною нормою МК України прямо встановлено обов`язок декларанта, на вимогу митного органу, надати документи з перекладом українською мовою виключно у тому випадку коли документ складено іншою мовою ніж офіційна мова митних союзів.

Подана позивачем експортна митна декларація складена англійською мовою, тому відсутні підстави у митного органу вимагати її перекладу, оскільки англійська мова є офіційною мовою митних союзів, що повністю відповідає вимогам МК України, тому зазначена відповідачем обставина не відповідає вимогам ст. 254 МК України.

Досліджені докази свідчать, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів та протиправність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості і похідного від нього рішення - картки відмови у прийнятті митної декларації.

З огляду на наведене, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 20.02.2021 № UA100300/2021/000267/2 і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2021/00058, не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 7 529,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.05.2021 № 1112.

Ураховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, розмір судового збору, що підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить суму 7 529,00 грн.

Стосовно вимог щодо компенсації витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження обґрунтованості заявленої вимоги та понесення позивачем витрат на правничу допомогу останнім надані:

- копія договору №2035 від 11.12.2020 про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «А.С.А. ГРУП», пунктом 3.2.6 якого закріплено обов`язок клієнта (ПП «Котон Трейд») в повному обсязі оплачувати надану правову допомогу у відповідності до умов договору. Відповідно до пункту 6.3 Договору порядок обчислення гонорару (фіксованого розміру, погодинної оплати) порядок його сплати, сума, умови повернення тощо визначаються в Додаткових угодах до цього Договору;

- копія Додаткової угоди №8 від 24.02.2021 до Договору №2035 від 11.12.2020, згідно якої за надання правової допомоги, передбаченої в пункті 1 Додаткової угоди Клієнт сплачує на користь Адвокатського об`єднання таку винагороду: гривневий еквівалент 500 (п`ятсот) доларів США по курсу НБУ на дату оплати. Оплата здійснюється протягом трьох робочих днів з дня отримання відповідного рахунку;

- копія рахунку на оплату №213 від 24.02.2021 на суму 13950,00 грн за юридичні послуга згідно Додаткової угоди №8 від 24.02.2021 до договору про надання правової допомоги №2035 від 11.12.2020;

- копія платіжного доручення № 1064 від 25.02.2021 на суму 13950,00 грн із визначенням призначення платежу.

Як зазначено Європейським судом з прав людини у пункті 268 Рішення по справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014 (Заява №19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V)».

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» ( заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17.

Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 року у справі № 803/1032/18 підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`ємом наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що представником позивача документально підтверджено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 950,00 грн. На думку суду документально підтверджені витрати є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства «Котон Трейд».

Керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства «Котон Трейд» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України № UA100300/2021/000267/2 від 20.02.2021 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2021/00058.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Котон Трейд» (01133, місто Київ, пров. Лабораторний, буд. 24, кв.20; ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 529,00 грн. (сім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8-А; ).

Стягнути на користь Приватного підприємства «Котон Трейд» (01133, місто Київ, пров. Лабораторний, буд. 24, кв.20; ) витрати на правову допомогу у розмірі 13950,00 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8-А; ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя А.С. Мазур