Справа № 120/1369/22-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 серпня 2022 р. Справа № 120/1369/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Філіппова Ю.Ю.

представника позивача: Шеремети М.П.

відповідача: Кальковця В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерногрупа ЛТД» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень

УСТАНОВИВ:

04.02.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерногрупа ЛТД» (далі позивач, Товариство, ТОВ «Зерногрупа ЛТД» ) із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач).

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 2 від 29.06.2021 та № 2 від 29.06.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство зазначає, що на підставі Акту податкової перевірки від 18.05.2021 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 288920 грн. та № 2 від 29.06.2021 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 1037641 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021 став висновок про безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум податку сплаченого в ціні послуг у взаємовідносинах із ТОВ «Глінберк», які не підтверджені належними первинними документами.

Позивач із таким твердженнями контролюючого органу не погоджується, посилаючись на те, що господарська операція із ТОВ «Глінберк» підтверджується належним чином оформленими договором, товарно транспортними накладними, податковими накладними, актами приймання послуг та платіжними документами. Відтак вважає рішення контролюючого органу протиправним.

Щодо податкового повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021, то позивач акцентує увагу на безпідставності висновків податкового органу про порушення Товариством п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України. Вважає, що об`єкт оподаткування податком на прибуток визначено та задекларовано у відповідності із правилами передбаченими нормами ПК України. Звертає увагу на необґрунтованості висновків відповідача про порушення правил розподілу підприємством транспортно заготівельних витрат та не погоджується із аргументами щодо безпідставного віднесення до витрат сум вартості послуг перевезення які надавалися ТОВ «Глінберк».

Із вказаних мотивів позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення контролюючого органу про збільшення сум податкових зобов`язань із податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств.

Ухвалою від 07.02.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків.

11.03.2022 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 14.03.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче судове засідання призначено на 26.04.2022.

Учасники справи брали участь у підготовчих судових засіданнях та у судових засіданнях із розгляду справи по суті в режимі відеоконференції, подаючи про це відповідні заяви.

У підготовчому судовому засіданні сторонам встановлено строк для подання інших заяв по суті справи та вирішено інші процесуальні питання з метою виконання завдань підготовчого провадження.

Ухвалою від 10.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті на 14.06.2022.

06.06.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 138 146, т. 2).

При обґрунтуванні заперечень наведених позивачем обставин та правових підстав позову відповідач зауважив наступне.

Щодо взаємовідносин із ТОВ «Глінберк» податковий орган зазначив, що перевіркою досліджено питання можливості надання цим контрагентом позивачу послуг перевезення. У результаті встановлено, що у контрагента відсутня власні чи орендовані транспортні засоби та трудові ресурси (залучені за трудовими чи цивільно правовими договорами) необхідні для перевезення вантажів на замовлення позивача. Відповідач наголошує на тому, що оформлення окремих первинних документів з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення господарської операції не є достатнім доказом реального характеру надання позивачу Товариством «Глінберк» послуг із перевезення кукурудзи.

Щодо донарахування грошового зобов`язання із податку на прибуток, то відповідач зазначає, що Товариством завищено задекларовані показники витрат на збут на загальну суму 3052530 грн. Також просить врахувати, що Товариством порушено норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» при визначенні періоду формування витрат, що призвело до їх завищення на суму 965429,05 грн (за період 2018 2020 роки).

Крім цього у відзиві зауважено, що за 2017 2020 роки позивач не здійснював розподіл транспортно заготівельних витрат до залишку товарів на складі, що призвело до порушення п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України та завищення витрат на загальну суму 3052530 грн, в тому числі за 2018 рік у сумі 1513321 грн, за 2019 рік 1539209 грн, та заниження витрат за 2020 рік на суму 308778 грн.

05.07.2022 позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 216 226, т. 2). Позивач зіславшись на практику Верховного Суду зазначив, що порушення вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності контрагентом (постачальником послуг) не може бути підставою для застосування негативних наслідків до ТОВ «Зерногрупа ЛТД». Звертає увагу також на суперечності в акті податкової перевірки які полягали у тому, що контролюючий орган не заперечуючи факт придбання зерна, ставить під сумнів операцію із його подальшого транспортування в порт з метою реалізації.

10.08.2022 відповідачем подано додаткові пояснення щодо обставин порушення позивачем норм Податкового кодексу України які регламентують правила оподаткування прибутку підприємств.

11.08.2022 представником позивача подано додаткові пояснення де більш детально висвітлено позицію позивача щодо дотриманням Товариством належної обачності у взаємовідносинах із ТОВ «Глінберк» та доповнено аргументи про помилковість висновків контролюючого органу щодо порушення позивачем ст. 134 ПК України.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав. В усних поясненнях зауважив, що в процесі здійснення діяльності ТОВ «Зерногрупа ЛТД» мало господарські взаємовідносини із ТОВ «Глінберк» на підставі договору № 09/01-19 від 09.01.2019 про надання послуг перевезення вантажів. Реальний характер отриманих послуг підтверджується оформленими відповідно до вимог закону первинними документами (актами приймання, товарно транспортними накладними, розрахунковими документами). Представник просив врахувати, що матеріально технічний стан контрагента та питання про дотримання ним вимог податкового законодавства не можуть вважатися визначальним фактором, що впливає на право позивача сформувати податковий кредит із вказаних операцій. Також зауважив, що позивач дотримався правил про належну обачність при виборі контрагента. У підсумку просив визнати протиправним податкове повідомлення рішення про збільшення суми податкового зобов`язання із податку на додану вартість, а також врахувати вказані обставини як одну із підстав для скасування іншого рішення (про донарахування сум зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств).

Також представник заперечив висновки контролюючого органу про порушення Товариством правил формування витрат та, як наслідок, ст. 134 ПК України.

Представник відповідача у вступному слові позовні вимоги заперечував. Пояснив, що відсутність у контрагента позивача ТОВ «Глінберк» власних та орендованих транспортних засобів, а також трудових ресурсів ставить під сумнів реальність наданих Товариству послуг із перевезення навіть за умови наявності формально складених первинних документів.

Відносно підстав для збільшення суми зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств відповідач акцентував увагу на тому, що в ході перевірки встановлено завищення Товариством показників «Витрати на збут» на загальну суму 3052530 грн, а також включено до складу витрат суми які не відповідають періодам.

За словами представника відповідача, виявлені порушення є достатньою підставою для прийняття спірних податкових повідомлень рішень, а тому такі рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Надавши оцінку аргументам сторін, що наведені у заявах по суті справи та поданим доказам, суд встановив наступне.

У період із 26.03.2021 по 11.05.2021 посадовими особами Головного управління ДПС у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Зерногрупа ЛТД» із питань дотримання податкового законодавства за час із 01.04.2017 по 31.12.2020.

Результат перевірки оформлено Актом «Про результат документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерногрупа ЛТД» від 18.05.2021 № 39724/26-15-07-02-02-17/37854674 (а.с. 34-100, т.1; 20-80, т. 3).

Актом податкової перевірки задокументовано наступні порушення:

підпункту 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, ч. 5 ст. 4 та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» норми окремих положень (стандартів) бухгалтерського обліку в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 854776 грн., в тому числі за 2018 рік у сумі 313629 грн, за 2019 рік у сумі 417830 грн, за 2020 рік у сумі 123318 грн.;

пункту 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 231136 грн., в тому числі: травень 2017 у сумі 3456 грн., жовтень 2019 у сумі 54829 грн, листопад 2019 у сумі 60235 грн, лютий 2020 у сумі 61114 грн, березень 2020 у сумі 51502 грн (а.с. 98, т. 1).

03.06.2021 Товариством подано заперечення на Акт від 18.05.2021, в результаті розгляду яких відповідач листом від 23.06.2021 повідомив про залишення їх без задоволення, а висновків акта перевірки без змін (а.с. 101 119, т. 1).

На підставі Акта від 18.05.2021 відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021 та № 2 від 29.06.2021 (а.с. 120 126, т. 1).

Згідно податкового повідомлення рішення від № 2 від 29.06.2021 Товариству збільшено грошове зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 288920 грн. 00 коп. (основне зобов`язання 231136 грн, штрафні санкції 57784 грн).

У цьому рішенні при обґрунтуванні обставин та підстав вчиненого порушення контролюючим органом зазначено, що ТОВ «Зерногрупа ЛТД» віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в операціях з ТОВ «Глінберк» які не підтверджені належними первинними документами, в результаті чого занижено суму податкового зобов`язання із ПДВ на суму 231136 грн. (періоди порушень травень 2017, жовтень 2019, листопад 2019, лютий 2020, березень 2020 рік). Це кваліфіковано відповідачем як порушення п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Згідно податкового повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021 Товариству збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 1037641 грн. 00 коп. (із них основне зобов`язання 854776 грн, штрафні санкції 182865 грн).

У рішенні зазначено, що ТОВ «Зерногрупа ЛТД» не здійснювало розподіл транспортно заготівельних витрат до залишку товарів на складі; віднесено до складу витрат суми по взаємовідносинах з ТОВ «Глінберк», які не підтверджено належними первинними документами в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 854776 грн (періоди 2018 2020 роки). Ці висновки кваліфіковано як порушення позивачем п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України.

Позивач оскаржив податкові повідомлення рішення в адміністративному порядку (скарга від 20.07.2021 а.с. 131 146, т. 1).

За результатом розгляду скарги відповідачем ухвалено рішення від 30.09.2021 № 22209/6/99-00-06-01-01-06 про залишення її без задоволення, а податкових повідомлень рішень без змін.

По завершенню процедури адміністративного оскарження платник податків із позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № 2 від 29.06.2021 та № 2 від 29.06.2021 звернувся до суду.

Аналіз аргументів сторін та встановлених судом обставин, дає підстави для висновку, що одне із основних питань цього спору стосується доведеності обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення позивачем господарських операцій із ТОВ «Глінберк», а відтак, і обґрунтованість формування показників податкової звітності із податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств на підставі даних бухгалтерського обліку.

Оцінюючи твердження контролюючого органу про порушення позивачем норм п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, крізь призму висновків відповідача про безтоварність операцій із ТОВ «Глінберк», суд виходить із таких мотивів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»).

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 400/987/19 сформовано правову позицію за якою, наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не є єдиною та достатньою підставою яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т. ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відтак наявність зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної є однією із обов`язкових, але не єдиних умов, які надають право відносити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Застосовуючи процитовані вище норми ПК України та Закону № 996-XIV, Верховний Суд сформував ряд правових позицій, що є релевантними при розгляді цієї справи. До таких висновків слід віднести наступні:

1) формально оформлені (складені) первинні документи та/або сплата грошових коштів не можуть слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту реального придбання відповідних послуг (робіт, товарів);

2) будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків та переслідувати дійсну господарську мету. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством;

3) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі;

4) про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити, зокрема, підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: відсутність господарської (підприємницької) мети господарської операції; облік для цілей оподаткування тільки тих операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди; неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів. При цьому документи, які підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту послуг, що надаються, умов перевезення, зберігання товарів тощо.

Узагальнюючи вказане суд зазначає, що визначальним у цій справі є встановлення із урахуванням, в тому числі вказаних вище критеріїв та ознак, реального здійснення позивачем та його контрагентом (ТОВ «Глінберк») господарських операцій (послуг перевезення) у їх економічному та податковому розумінні, оскільки не доведеність фактичної реалізації операції вказує на відсутність об`єкта оподаткування та позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування показників податкової звітності, а покупця (позивача у справі) - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою документів.

Надаючи оцінку взаємовідносинам позивача із ТОВ «Глінберк» суд встановив наступне.

Позивачем (продавець) укладено контракти № PF2198/2 від 03.12.2018 та № PF2064/9 від 04.02.2020 із підприємствами нерезидентами за якими продавець зобов`язався поставити кукурудзу 3 го класу (а.с. 153-163, т. 1). Продавець зобов`язався поставити товар до морського порту з метою його подальшого транспортування морським шляхом до покупця.

За словами позивача, з метою перевезення товару із орендованих ним елеваторів до портів призначення де в подальшому здійснювалося його навантаження на морські судна для транспортування компаніям нерезидентам, виникла необхідність укладення договору про надання послуг перевезення із ТОВ «Глінберк».

Тому між ТОВ «Зерногрупа ЛТД» (замовник) та ТОВ «Глінберк» (виконавець) підписано договір № 09/01-19 від 09.01.2019 про надання послуг та додаткову угоду до нього (а.с. 147 152, т. 1).

Згідно п. 1.1 договору № 09/01-19 від 09.01.2019 виконавець зобов`язується за заявками замовника, що є невід`ємною частиною договору, надавати послуги з перевезення вантажу, а замовник прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Виконавець зобов`язується надати послуги із використанням власних або залучених автотранспортних засобів та матеріалів (п. 1.2)

Перевезення вантажу здійснюється на умовах, визначених у затвердженій сторонами заявці замовника, в якій визначаються передбачені пунктом 2.1 реквізити.

Виконавець самостійно власними силами забезпечує заправку транспортних засобів паливо мастильними матеріалами вартість яких включається у вартість послуг (п. 2.3).

Виконавець зобов`язаний своєчасно інформувати замовника про зміну реквізитів транспортних засобів якими здійснюється перевезення, а замовних здійснює контроль допуск кожного автомобіля до початку надання послуг із перевезення (п. 3.1.1, 3.1.3).

Відповідно до п. 3.1.11 договору виконавець зобов`язаний надати замовнику акти приймання передачі наданих послуг, товарно транспортні накладні та/або всі інші документи, що супроводжують перевезення вантажів та зареєструвати податкові накладні в ЄРПН.

В подальшому оформлено товарно транспортні накладні № 604 від 06.03.2019, № 595 від 06.04.2019, № 620 від 06.04.2019, № 623 від 08.04.2019, № 626 від 08.04.2019, № 618 від 05.04.2019, № 619 від 06.04.2019, № 617 від 05.04.2019, № 624 від 05.04.2019, № 623 від 05.04.2019, № 621 від 05.04.2019 (а.с. 164 187, т. 1); № 595 від 05.03.2019, № 596 від 05.03.2019, № 581 від 04.03.2019, № 580 від 04.03.2019, № 582 від 04.03.2019, № 583 від 04.03.2019, № 589 від 04.03.2019, № 588 від 04.03.2019, № 517 від 04.03.2019, № 597 від 05.03.2019, № 584 від 04.03.2019, № 585 від 04.03.2019, № 591 від 05.05.2019, № 593 від 05.03.2019, № 594 від 05.03.2019, № 579 від 04.03.2019, № 598 від 05.03.2019, № 599 від 05.03.2019, № 601 від 06.03.2019, № 602 від 06.03.2019, № 603 від 06.03.2019, № 605 від 06.03.2019, № 590 від 05.03.2019, № 578 від 04.03.2019, № 600 від 05.03.2019, № 828811 від 05.02.2020, № 828807, № 828908 від 25.02.2020 (а.с. 191 250, т. 1), № 828907 від 25.02.2020, № 828780 від 25.02.2020, № 828810 від 25.02.2020, № 828777 від 25.02.2020, № 8287779 від 25.02.2020, № 828788 від 26.02.2020, № 828778 від 25.02.2020, № 828776 від 25.02.2020, № 828812 від 25.02.2020, № 828906 від 25.02.2020, № 828912 від 25.02.2020, № 828910 від 25.02.2020, № 828813 від 25.02.2020, № 828809 від 25.02.2020, № 828808 від 25.02.2020 (а.с. 1-31, т. 2).

Крім цього сторонами договору № 09/01-19 від 09.01.2019 підписано акти надання послуг № 71 від 23.03.2020 (а.с. 32, т. 2), № 129 від 28.05.2019 (а.с. 43, т. 2), а ТОВ «Глінберк» виписано та зареєстровано податкові накладні (а.с. 44 48, т. 2).

З метою підтвердження факту імпорту товару (кукурудзи) яка за словами позивача перевозилася ТОВ «Глінберк», ним надано вантажно митні декларації (а.с. 49-52, т. 2).

Також позивачем до суду подано платіжні доручення № 344 від 28.05.2019 на суму 263120 грн, № 235 від 04.04.2019 на суму 23601,60 грн, № 237 від 04.04.2019 на суму 316500,80 грн, № 236 від 04.04.2019 на суму 335262,40 грн та № 164 від 27.03.2020 на суму 309010 грн із посиланням на які Товариство стверджує, що між ним та його контрагентом проведено розрахунки за надані послуги.

Обґрунтовуючи позов, Товариство посилається на те, що документи які оформлялися у процесі оформлення відносин ТОВ «Зерногрупа ЛТД» із ТОВ «Глінберк» містять необхідні реквізити та відповідають нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак суд зауважує, що недоліки складених документів не стали ключовими підставами для висновків відповідача про безпідставне формування позивачем сум податкового кредиту із податку на додану вартість та витрат при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Проаналізувавши надані позивачем до податкової перевірки документи та отриману в ході перевірки податкову інформацію контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарської операції оформленої документально між ТОВ «Зерногрупа ЛТД» та ТОВ «Глінберк» з огляду на відсутність у виконавця необхідних трудових ресурсів та основних засобів (транспорту) для надання послуг, а також не підтвердження придбання ТОВ «Глінберк» послуг з метою їх подальшого продажу ТОВ «Зерногрупа ЛТД».

На думку суду, висновки відповідача, що відображені в акті перевірки від 18.05.2021 та в подальшому стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень рішень є обґрунтованими та відповідають встановленим під час перевірки обставинам.

Зокрема згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ТОВ «Глінберк» № від 23.07.2019 відображено основні засоби первісною вартістю станом на початок звітного 01.01.2018 року в сумі 682600 грн., а станом на кінець звітного періоду 31.12.2018 року в сумі 646200 грн.

Згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ТОВ «Глінберк» № від 24.04.2020 первісна вартість основних засобів станом на початок звітного 01.01.2020 року становила 577000 грн. та станом на кінець звітного періоду в сумі 551000 грн.

Відповідно до наданих позивачем товарно транспортних накладних, товар (кукурудза) на замовлення позивача перевозився 41 автомобілем із причепами.

Проте задекларована ТОВ «Глінберк» вартість основних засобів, до категорії яких належать транспортні засоби, очевидно є меншою вартості тих транспортних засобів, що відповідно до товарно транспортних накладних та актів наданих послуг використовувалися для перевезення кукурудзи на замовлення позивача.

До того ж відповідачем на основі податкової звітності ТОВ «Глінберк» встановлено, що у вказаного суб`єкта господарювання взагалі відсутня власні чи орендовані вантажні транспортні засоби необхідні для здійснення перевезень у період який став предметом перевірки.

Із долучених до матеріалів справи товарно транспортних накладних встановлено, що перевезення здійснювала значна кількість водіїв. Однак на підставі розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку Форми № 1 ДФ дослідженого відповідачем під час перевірки з`ясовано, що контрагент позивача не використовує працю на підставі трудових чи цивільно правових договорів такої кількості осіб.

Так у період з І кварталу 2019 року по ІІ квартал 2020 року середньооблікова кількість працівників та осіб які б виконували роботу на підставі договорів цивільно правового характеру становила 1 - 3 особи. Відповідно у ТОВ «Глінберк» відсутні працівники (експедитори, водії) які могли б забезпечити виконання послуг перевезення вантажів на замовлення ТОВ «Зерногрупа ЛТД».

Крім того відповідно до п. 2.3 договору № 09/01-19 від 09.01.2019 виконавець (ТОВ «Глінберк») самостійно власними силами забезпечує заправку транспортних засобів паливо мастильними матеріалами вартість яких включається у вартість послуг (п. 2.3).

Однак дослідивши інформацію щодо звітності ТОВ «Глінберк», контролюючий орган встановив, що ним не придбавалося паливо мастильні матеріали в обсязі достатньому для забезпечення виконання перевезень на замовлення позивача.

Також проаналізувавши Єдиний реєстр податкових накладних та ІС «Податковий блок» податковий орган встановив, що навіть ймовірне придбання ТОВ «Глінберк» послуг із перевезення вантажів у інших контрагентів з метою подальшого продажу позивачу теж є неможливим.

Відтак, підтверджені дослідженими при розгляді цієї справи доводи податкового органу про неможливість реального здійснення платником податків ТОВ «Глінберк» зазначених операцій з урахуванням обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для перевезення товарів; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності у зв`язку з відсутністю персоналу, основних засобів, транспортних засобів вказують на необґрунтованість податкової вигоди позивача з огляду на недоведеність реального характеру самої операції як об`єкта оподаткування.

Аналізуючи інші аргументи позивача із посиланням на які Товариство доводить помилковість висновків контролюючого органу та неправомірність податкових повідомлень рішень суд зазначає наступне.

Щодо тверджень представника ТОВ «Зерногрупа ЛТД» про індивідуальний характер юридичної відповідальності, а також про те, що Товариство не може нести тягар негативних наслідків за можливі порушення його контрагентом правил здійснення господарської діяльності та норм податкового законодавства суд зазначає наступне.

Суд погоджується із доводами про те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами. Порушення певними постачальниками послуг вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Однак при цьому необхідно врахувати, що право платника податків на формування витрат та включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.

При цьому правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що у спорі який виник між ТОВ «Зерногрупа ЛТД» не йдеться про те, що на Товариство покладено тягар податкової відповідальності за порушення допущені його контрагентом. Враховуючи встановлені у справі обставини мова йде про реальні та обґрунтовані сумніви у тому, що господарська операція між ТОВ «Зерногрупа ЛТД» та ТОВ «Глінберк» в дійсності відбулася, що виключає будь - які наслідки такої операції для податкового обліку позивача. Ключовими підставами такого висновку є те, що у контрагента не виявилося власних чи залучених у спосіб, який не суперечить закону транспортних засобів та трудових ресурсів необхідних для надання послуг із перевезень.

Відсутність у контрагента засобів здійснення своїх зобов`язань за договором перевезення, а звідси і неможливість реального виконання своїх договірних обов`язків свідчить про те, що ТОВ «Глінберк» як окремий суб`єкт господарської діяльності не брав участі у спірній господарській операції. За такої ситуації відносини які виникли між позивачем та його контрагентом (ТОВ «Глінберк») не можуть вважатися господарською операцією яка є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, крім цього її наслідки не можуть впливати на обсяг задекларованих Товариством витрат.

Представник позивача посилався також на суперечності між висновками контролюючого органу. Звертав увагу на те, що податковий орган не ставить під сумнів операції позивача із продажу кукурудзи, заперечуючи при цьому факт її транспортування.

Однак суд критично оцінює вказані аргументи позивача з огляду на те, що відповідач не ставить під сумнів перевезення кукурудзи в цілому, а обґрунтовано заперечує надання послуг із перевезення ТОВ «Глінберк».

При цьому оглянувши товарно транспортні накладні (а.с. 164 187, т. 1; а.с. 191 250, т. 1; а.с. 1-31, т. 2) та акти надання послуг (а.с. 32, т. 2), (а.с. 43, т. 2) суд встановив, що транспортні засоби які використовувалися за дослідженими документами для здійснення перевезень зареєстровані на території Вінницької, Львівської та Одеської областей.

Податковою перевіркою встановлено, що в числі основних фондів ТОВ «Глінберк» транспортні засоби не рахуються. Водночас із використанням загальнодоступних відомостей з`ясовано, що власниками автомобілів вказаних у товарно транспортних накладних та актах є окремі фізичні та юридичні особи із якими у ТОВ «Глінберк» господарські взаємовідносини не декларувалися.

Тому досліджені докази вказують на те, що поставка кукурудзи з метою забезпечення виконання зовнішньоекономічних договорів позивача не здійснювалася ТОВ «Глінберк», однак це не виключає її перевезення іншими суб`єктами господарських правовідносин на замовлення позивача.

Разом із цим, за умовами договору № 09/01-19 від 09.01.2019 виконавець зобов`язаний своєчасно інформувати замовника про зміну реквізитів транспортних засобів якими здійснюється перевезення, а замовних здійснює контроль допуск кожного автомобіля до початку надання послуг із перевезення (п. 3.1.1, 3.1.3). Тому видається непереконливими аргументи позивача про те, що Товариство не володіло та не могло бути у повній мірі обізнаним про правовий режим транспортних засобів, які використовувалися для здійснення перевезень (про титул за яким автомобілі належать ТОВ «Глінберк»), адже положення договору передбачали можливість отримання повної такої інформації.

Відтак, проаналізувавши аргументи сторін щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Глінберк», суд погоджується із висновком відповідача про відсутність реального характеру у господарської операції, що задокументована договором № 09/01-19 від 09.01.2019 та іншими дослідженими документами. Тому такий висновок правомірно застосовано як підставі прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Щодо інших порушень п. 198.6 ст. 198 ПК України, то перевіркою встановлено помилкове віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у взаємовідносинах із ПрАТ «Київстар», ФОП ОСОБА_1 , АТ «Вінницяобленерго». Помилка виникла внаслідок того, що сума ПДВ віднесена до податкового кредиту перевищує ту яка відображена в податкових накладних на 5488 грн.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Враховуючи, що сума податкового кредиту у розмірі 5488 грн. на момент перевірки була не підтвердженою зареєстрованими у встановленому порядку податковими накладними, контролюючий орган дійшов правильного висновку про завищення позивачем податкового кредиту.

До того ж аргументів у спростування цього висновку у позовній заяві не наведено.

Підсумовуючи суд зазначає, що податкове повідомлення рішення від № 2 від 29.06.2021 яким Товариству збільшено грошове зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 288920 грн. 00 коп. (основне зобов`язання 231136 грн, штрафні санкції 57784 грн) є правомірним, а тому позов про його скасування задоволенню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021 яким Товариству збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 1037641 грн. 00 коп. (із них основне зобов`язання 854776 грн, штрафні санкції 182865 грн), то однією із підстав його прийняття став висновок контролюючого органу про завищення позивачем витрат у взаємовідносинах із ТОВ «Глінберк» про правильність якого зазначено вище.

Інша частина підстав ґрунтується на тому, що ТОВ «Зерногрупа ЛТД» включено до складу витрат суми витрат по актах які не відповідають періоду, внаслідок чого завищено витрати періоду який перевірявся на 965429,05 грн, а також не здійснено розподіл транспортно заготівельних витрат до залишку товарів на складі внаслідок чого завищено суму витрат при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3052530 грн. Нормативною підставою для прийняття рішення став підпункт 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України.

Визначаючись щодо правомірності податкового повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021 суд керується такими мотивами.

Відповідно до наданих позивачем під час податкової перевірки документів та карток рахунків 631 у розрізі контрагентів Товариством включено до складу витрат:

у 2020 році витрати у взаємовідносинах із ТОВ «ТАС Енергія країни» на суму 318969,51 грн та 417369,44 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 31.12.2019 та 30.11.2019);

у 2018 році витрати у взаємовідносинах із ПРАТ «Київстар» на суму 1545 грн (дата виписки акта/видаткової накладної грудень 2017), ПП «Радіонет» на суму 1000 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 31.12.2017), ПСП «Центр Агро» на суму 58975 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 23.12.2017), ТОВ «Символ-К» на суму 500 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 30.11.2017), ТОВ «Фім-Транс» на суму 162492,10 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 29.12.2017), ПП «Торгтехкомплект» на суму 256 грн та 1910 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 27.12.2017), ФОП ОСОБА_2 на суму 705 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 15.10.2017), ТОВ «Навчальний центр «Міон» на суму 1680 грн (дата виписки акта/видаткової накладної 30.06.2017).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV, бухгалтерський облік ґрунтується на принципі «нарахування» за яким доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Частиною 5 ст. 9 Закону № 996-XIV передбачено, що господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У свою чергу п. 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», що затверджене наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 № 318 передбачено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відтак, всупереч нормам Закону № 996-XIV та Положення № 318 Товариством до витрат 2020 та 2018 років віднесено суми витрат здійснених в інших податкових періодах. Тому висновки контролюючого органу про завищення витрат на суму 229063 грн у 2018 році та на суму 736366 грн у 2020 році ґрунтуються на нормах податкового законодавства та відповідають встановленим перевіркою обставинам, яких позивачем при розгляді справи не спростовано.

Щодо іншого епізоду порушень правил нарахування податку на прибуток вчинення якого поставлено у вину позивачу, то при його дослідженні суд керується такими мотивами.

Основними видами господарської діяльності позивача є складське господарство (код 52.10), діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (код 46.11) та оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код 46.21).

Перевіркою встановлено, що зерно яке було власністю Товариства та реалізовувалося на експорт, обліковувалося підприємством на рахунку 28 «Товари», а усі транспортно заготівельні витрати, які пов`язані з його придбанням, перевезенням, зберіганням на складах, елеваторах та заготівлею обліковувалися позивачем окремо лише на рахунку 93 «Витрати на збут».

Проаналізувавши первинні документи, оборотно сальдові відомості по рахунку 28 «Товари», 93 «Витрати на збут» за 2017 2020 роки, контролюючий орган встановив, що внаслідок не розподілу транспортно заготівельних витрат позивачем завищено суму витрат на 3052530 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 1513321 грн та за 2019 рік на суму 1539209 грн та занижено витрати задекларовані у 2020 році на суму 308778 грн.

Відповідно до п. 9 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246 первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат:

суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків;

суми ввізного мита;

суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству;

транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюється на окремому субрахунку рахунків обліку запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат за звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць.

інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях. До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

Позивач зіслався на те, що Товариством за 2017 2020 роки не понесено жодних транспортно заготівельних витрат, а на рахунку 93 «Витрати на збут» обліковувалися усі понесені витрати при продажі товарів (переоформлення, відвантаження, тощо). Однак вказані аргументи оцінюються судом критично, адже при обчисленні суми транспортно заготівельних витрат (які позивачем не розподілено) відповідачем окремо враховано вартість запасів, що вибули та суму транспортно заготівельних витрат які відносяться до запасів які вибули. У підсумку різниця між загальною сумою задекларованих на рахунку 93 «Витрати на збут» та транспортно заготівельних витрат до запасів, що вибули за період 2018 2019 роки склала 3052530 грн.

Отже, суд погоджується із висновком податкового органу про те, що порушення платником податків правил розподілу транспортно заготівельних витрат призвело до завищення витрат Товариства, а це, у свою чергу, стало причиною заниження позитивного показника фінансового результату при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, що є порушенням норм підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України.

Відтак, підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку, що підстави прийняття податкового повідомлення рішення № 2 від 29.06.2021 теж ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України, а тому це рішення як і податкове повідомлення рішення від № 2 від 29.06.2021 яким Товариству збільшено грошове зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» є правомірним та скасуванню не підлягає.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Зерногрупа ЛТД» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенню позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають присудженню у його користь.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерногрупа ЛТД» - вул. Привокзальна, 47, м. Погребище, Погребищенський район, Вінницька область, 22200, ;

Відповідач: Головного управління ДПС у м. Києві - вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.08.2022

Суддя Богоніс Михайло Богданович