Справа № 640/3434/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м. Київ № 640/3434/21

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби Безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (01010, м. Київ, пров. Аскольдів, 3-а, ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ СБУ у місті Києві і Київській області №234 від 10.11.2021 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що підставою для скасування допуску стало те, що вона в порушення статті 28 Закону України "Про державну таємницю" та пункту 69 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 не повідомила про свій виїзд за межі України посадовій особі, яка надала доступ до державної таємниці, а також не проходила перед виїздом інструктаж. Проте позивач зауважує, що сам факт неповідомлення про виїзд за кордон не міг створити передумови для розголошення чи витоку інформації.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав про правомірність дій при скасуванні допуску позивачу до державної таємниці та наголошує, що виявлені обставини підпадають під визначення пункту 3 частини 2 статті 23 Закону «Про державну таємницю» (невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, як адвокат, представляє інтереси позивачів у справі, що знаходиться у провадженні Печерського районного суду міста Києва №757/39592/17-ц за позовом ГО «Громадське», ОСОБА_2 до Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В лютому 2018 року відповідачем - Міністерством оборони України було подано клопотання про долучення Положення оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2004 року №611-11 (таємно).

03 квітня 2018 року позивачем було подано до Печерського районного суду міста Києва клопотання про сприяння в оформленні допуску до державної таємниці за формою №3.

Розпорядження №112д від 25 червня 2018 року позивачу було надано вказаний допуск.

Листом за Вих.№4717/20 від 08.12.2020 року Печерський районний суд м. Києва повідомив позивача про те, що розпорядженням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області №234д від 10.11.2020 року вказаний допуск скасовано.

На запит ГУ СБ України у м. Києві та Київській області за вих.№51/17/к-27/24 від 25.01.2021 року повідомило позивача, що розпорядження №234д від 10.11.2020 року містить службову інформацію, тому надання копії не є можливим, а також, що інформацію щодо підстав скасування допуску до державної таємниці позивач може отримати у Печерському районному суді м. Києва.

02 лютого 2021 року позивач повторно направила клопотання до Печерського районного суду міста Києва, в якому просила надати копію згаданого вище розпорядження №234д від 10.11.2020 року або повідомити про підстави скасування допуску до державної таємниці.

Печерський районний суд міста Києва вих.№13нг від 09 лютого 2021 року №13 нг повідомив, що згідно повідомлення ГУ СБ України у м. Києві та Київській області №51.6- 68304дек від 10.11.2020 року допуск до державної таємниці скасовано, відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про державну таємницю»", у зв`язку з виявленням обставин, що підпадають під визначення п.3 ч.2 ст.23 Закону України «Про державну таємницю».

Незгода позивача із прийнятим рішенням зумовила її звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України визначає Закон України від 21.01.94 N№3855-XII "Про державну таємницю" (далі - Закон № 3855-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 3855-XII державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Частиною першою статті 3 Закону № 3855-XII передбачено, що дія цього Закону поширюється на органи законодавчої, виконавчої та судової влади, органи прокуратури України, інші державні органи, Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації усіх форм власності, об`єднання громадян, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, громадян України, іноземців та осіб без громадянства, яким у встановленому порядку наданий доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 3855-XII віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян.

Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України (частина перша статті 12 Закону № 3855-XII).

Приписами статті 22 Закону № 3855-XII передбачено, що залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці, зокрема, форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно".

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 23 Закону № 3855-XII у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі, зокрема, невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 3855-XII скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Приписами статті 28 Закону № 3855-XII передбачено, що громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний, зокрема: повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України.

Пунктом 54 Порядку № 939 передбачено, що під час оформлення документів у зв`язку з наданням допуску до державної таємниці громадянин бере на себе письмове зобов`язання, що складається за формою згідно з додатком 9.

Відповідно до пункту 696 Порядку № 939 громадянин, якому надано доступ до державної таємниці, перед виїздом до іноземної держави у приватних справах письмово повідомляє про це посадову особу, яка надала доступ до державної таємниці, а також режимно-секретний орган.

Таким чином, особа, якій в установленому порядку було надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний у відповідності з вимогами Закону дотримуватись виконання обов`язків покладених на нього у зв`язку з допуском і доступом до державної таємниці, вживати заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці, у тому числі при виїзді за межі України. Невиконання покладених Законом на особу, яку допущено до державної таємниці, обов`язків і є невжиттям заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці.

Аналогічна позиція щодо застосування даних норм права викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 820/12128/15.

Як встановлено судом під час розгляду справи, 25.06.2018 року розпорядженням начальника ГУ СБУ м. Києві та Київській області №112д ОСОБА_1 був наданий допус до державної таємниці.

Згодом ГУ С БУ у м. Києві та Київській області, було отримано інформування від оперативного підрозділу (№51/1/2-6050дск від 29.10.2020), про факт порушення чинного законодавства у сфері охорони державної таємниці з боку адвоката Крат В.Ф.(представника позивача у цивільній справі Печерського районного суду м. Києва).

У ході розгляду матеріалів встановлено, що, взявши на себе письмове зобов`язання щодо збереження державної таємниці, та, усвідомлюючи міру відповідальності за недотримання діючих нормативно-правових актів у сфері охорони державної таємниці, ОСОБА_1 не вжила заходів щодо виконання вимог ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» та пунктів «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях», затвердженого постановою КМ України від 18.12.2013 №939.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону громадянин, якому надано допуск до державної таємниці зобов`язаний повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обстави передбачених ст. 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України.

Так, судом встановлено, що позивач, в порушення вимог ч. 6 ст. 28 Закону та п.п.116, 696, 697, 698 Порядку, у січні, березні, липні, жовтні 2019 року та у березні 2020 року здійснила виїзди за межі України до Іспанії, ОАЕ, Греції, Німеччини без письмового повідомлення посадових осіб, які надали їй доступ до державної таємниці та проходження інструктажів з питань охорони державної таємниці.

ГУ СБУ у м. Києві та Київській області для перевірки вказаного факту було надіслано запит на адресу Печерського районного суду міста Києва за вих. №51/1/2-810 від 03.02.2020, із проханням надати належним чином завірені копії сторінок журналу № 39 обліку виїздів за кордон, оскільки саме Печерський районний суд міста Києва є органом, який надав доступ до державної таємниці позивачу.

За вих. №500/20 від 07.02.2020 було отримано лист Печерського районного суду міста Києва із завіреними належним чином копіями сторінок журналу обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці за період з 01.01.2019 по теперішній час.

В журналі відсутні будь-які записи стосовно проведення відповідних інструктажів ОСОБА_1 .

Перебування ОСОБА_1 за межами України підтверджується офіційною відповіддю Державної прикордонної служби України (лист №0.184- 25484/0/15-20-Вих від 24.09.2020).

Як наслідок, після повернення ОСОБА_1 із закордонних поїздок із вказаною особою не проводились співбесіди щодо з`ясування наявності чи відсутності обставин, що могли створити передумови до розголошення державної таємниці під час перебування за кордоном та виявлення фактів необґрунтованої заінтересованості з боку іноземців секретною інформацією.

Таким чином, суд погоджується із висновками відповідача, що виявлені в ході розгляду матеріалів обставини підпадають під визначення п. 3 ч. 2 ст. 23 Закону (невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше), що є підставою для скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.

З урахуванням викладеного, розпорядження ГУ СБУ у м. Києві та Київській області №234д від 10.11.2020 про скасування ОСОБА_1 допуску до державної таємниці є законним, обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги

Суддя Н.Г. Вєкуа