Справа № 640/18670/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року м. Київ № 640/18670/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Атестаційної комісії № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач 1), Атестаційної комісії № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Відповідач 2), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області щодо прийняття рішення про звільнення зі служби через службову невідповідність начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 ;

визнати протиправним і скасувати наказ від 14 липня 2020 року № 204 о/с Головного управління Національної поліції в Київській області в частині звільнення начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

поновити на посаді начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 зі спеціальним званням «капітан поліції»;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 всі судові витрати пов`язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що його звільнення з займаної посади є незаконним, необґрунтованим, упередженим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки в результатах атестування не вказано жодних належних причин, які б підтверджували б службову невідповідність позивача. Окрім того, позивача не було належним чином повідомлено про час, дату, місце проведення атестування, переліку нормативно-правової та законодавчої бази, яка є предметом питань. Про те, що позивач приймає участь у проведенні атестації, позивач дізнався за декілька годин до її початку. Окрім того, позивач позбавлений був можливості ознайомитися зі списком членів атестаційної комісії та заявленню відводу члену комісії. Окрім того, при прийняття рішення про службову невідповідність атестаційною комісією не враховано професійних якостей позивача, а оцінку професійного рівня та кваліфікації працівника проведено за ознаками, що безпосередньо не пов`язані з виконуваною роботою. Вказані обставини є підставами для визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинення дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року відкрито провадження в справі зі здійсненням розгляду справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачам, у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, надати до суду відзиви на позовну заяву, які повинні відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

Водночас зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області. У п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали, надати до суду довідку про розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, а також належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1 .

Головне управління Національної поліції в Київській області скористалося своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України та 08 вересня 2020 року подав до суду відзив, в якому зазначається що за результатами розгляду матеріалів проведеної співбесіди та обговорення наявних документів, атестаційною комісією було прийнято рішення більшістю голосів, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. На підставі вказаного керівником Головного управління в межах повноважень був прийнятий наказ 14 липня 2020 року наказ № 204 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції. При цьому відповідач наголошує на правомірності своїх дій, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 не скористався наданим процесуальним законодавством правом на подання відзиву на позовну заяву, що є підставами для розгляду справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Київській області, ОСОБА_1 було прийнято на службу до лав Національної поліції України.

Під час проходження служби в поліції позивач успішно просувався по службі та отримував спеціальні звання.

Позивачу було присвоєно спеціальне звання «капітан поліції».

Незважаючи на вказані обставини, 14 липня 2020 року позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме через службову невідповідність.

Підставою для звільнення слугував атестаційний лист позивача, довідка та акт.

Позивачем зауважується, що під час його прийняття до лав Національної поліції проводився конкурс для перевірки професійних знань та навичок, яким і було підтверджено, що позивач є кваліфікованим працівником і саме завдяки цьому він і потрапив на службу до Національної поліції.

При цьому, позивача не було належним чином повідомлено про час, дату, місце проведення атестування, переліку нормативно-правової та законодавчої бази, яка є предметом питань. Про те, що позивач приймає участь у проведенні атестації, позивач дізнався за декілька годин до її початку. Окрім того, позивач позбавлений був можливості ознайомитися зі списком членів атестаційної комісії та заявленню відводу члену комісії.

Окрім того, при прийнятті рішення про службову невідповідність атестаційною комісією не враховано професійних якостей позивача, а оцінку професійного рівня та кваліфікації працівника проведено за ознаками, що безпосередньо не пов`язані з виконуваною роботою.

Вказані обставини є підставами для визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинення дій.

Відповідач 1 заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив про те, що позивач пройшов тестування, за результатами якого отримав за тестом на загальні здібності та навички - 43 бали з можливих 60, та за тестом на знання законодавчої бази - 40 балів з можливих 60.

Окрім того, Атестаційною комісією № 2 у складі 8 осіб було проведено з позивачем співбесіду. Під час проведення співбесід атестаційні комісії ставлять питання, які стосуються готовності діяти професійно, грамотно, чітко, з високою працездатністю у будь-яких складних умовах, виконувати в короткий строк службові завдання служби, а також готовності говорити правду, бути відвертим, благонадійним, готовим прийняти нові цінності та принципи роботи нової поліції, оскільки діяльність поліції характеризується стресовим характером, що призводить до надмірних навантажень і перевантажень нервової системи, що в свою чергу позначається на ефективності службової діяльності.

Серед іншого при проведенні співбесіди є з`ясування мотивації поліцейського та чесності і довіри у взаємовідносинах між людьми.

Мотивація - це сукупність внутрішніх і зовнішніх сил, які спонукають людину до активної діяльності, визначають її поведінку, надають діям спрямованості, орієнтованої на досягнення цілей, з чого випливає якщо людина вмотивована, її задоволення від роботи приведе до якісного результату.

Чесність і довіра - позначення відкритих, позитивних взаємовідносин між людьми, що відображають впевненість у порядності й доброзичливості іншої сторони. Негативне ставлення до корупційних дій. Відверта особа не спотворює відповіді, схильна слідувати нормам і правилам, а не порушувати їх.

Таким чином, атестування ОСОБА_1 було проведено у межах наданих повноважень атестаційними комісіями та у спосіб, який передбачено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465, що у свою чергу спростовує твердження позивача про порушення його прав під час проведення тестування. Вказані обставини і слугували підставами для видання керівником Головного управління Національної поліції у Київській області від 14 липня 2020 року № 204 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме через службову невідповідність, та підставою для прийняття такого наказу слугував атестаційний лист від 30 червня 2020 року, довідка від 10 липня 2020 року № 98, акт від 13 липня 2020 року № 5087.

Окрім того, у складі комісії були відсутні особи, які могли необ`єктивно та упереджено прийняти рішення, оскільки позивач не скористався своїм правом на заявлення відмову.

Вказаний наказ видано відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства.

Головне управління Національної поліції у Київській області бажає встановити справедливість та довести суду обставини, які підтверджують подані ними заперечення проти позову та мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а також те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VIII).

У своїй діяльності відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 49 №580-VIII на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної".

Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які:

1) відмовляються від взяття на себе зобов`язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом;

2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до статті 57 Закону № 580-VIII атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

Атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

На виконання норм статті 57 Закону № 580-VIII, з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри наказом Міністерства внутрішніх справ від 18 листопада 2015 року № 1465 затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування поліцейських (далі - Інструкція).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 580-VІІІ у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно частиною другою статті 19 Закону № 580-VІІІ підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

До курсантів (слухачів), які проходять навчання у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, крім видів дисциплінарних стягнень, визначених цією статтею, застосовується дисциплінарне стягнення у виді призначення поза чергою в наряд - до п`яти нарядів.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Згідно з частинами першою та другою статті 14 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Пунктом 1 частини дев`ятої статті 15 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII передбачено, що уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право, зокрема: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина третя статті 19 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII).

Згідно з пунктом 1 Розділу І Інструкції, ця Інструкція, розроблена відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», визначає порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі - органи поліції) з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції, рішення про проведення атестування та про строки, у які проводиться атестування, приймає Голова Національної поліції України, керівники органів поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими актами законодавства України призначаються на посади їх наказами.

Створення атестаційних комісії, їх компетенція та повноваження визначаються розділом ІІ Інструкції.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції член атестаційної комісії повинен бути відведений, якщо є інформація про конфлікт інтересів або обставини, що викликають сумнів у його безсторонності. Якщо такі обставини існують, член атестаційної комісії повинен заявити самовідвід. Із тих самих підстав відвід члену комісії можуть заявити особи, щодо яких атестаційна комісія може прийняти рішення.

Відвід має бути вмотивований і поданий до початку розгляду питання у формі письмової заяви на ім`я голови атестаційної комісії. Головуючий на засіданні зобов`язаний ознайомити із заявою про відвід члена комісії, якому заявлено відвід.

Рішення про відвід (самовідвід) приймає атестаційна комісія більшістю голосів членів, які беруть участь у засіданні. Член комісії, щодо якого приймається рішення про відвід (самовідвід), не бере участі в голосуванні.

Порядок організації, підготовки, проведення атестування наведено у розділі ІV Інструкції.

Зі змісту Інструкції вбачається, що атестування поліцейських проводиться у два етапи: тестування та співбесіда.

Так, відповідно до пункту І вказаного розділу Інструкції організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають:

1) створення атестаційних комісій;

2) складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню;

3) визначення дати, часу і місця проведення засідання комісії;

4) розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідних органів поліції оголошень про набір до атестаційної комісії;

5) доведення до поліцейських інформації про проведення атестування, у тому числі шляхом розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції інформації про час та місце проведення атестування.

Згідно з пунктом 3 вказаного розділу Інструкції, атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців. Якщо на час складання атестаційного листа керівник не має тримісячного строку спільної служби з поліцейським, який атестується, то такий лист складається заступником керівника або прямим керівником, який має строк спільної служби понад 3 місяці.

Пунктами 7-9 вказаного розділу Інструкції передбачено, що керівники, які складають атестаційний лист, зобов`язані:

1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції;

2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського;

3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції;

4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується:

1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов`язками;

2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення;

3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою;

4) володіння іноземними мовами;

5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів;

6) стан здоров`я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби;

7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці;

8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого;

9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов`язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з`ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Пунктом 10 передбачено, що з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов`язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування (пункт 11 розділу ІV Інструкції).

Пунктом 12 зазначеного розділу Інструкції передбачено, що за рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Якщо поліцейський, який атестується, не з`явився на співбесіду з атестаційною комісією, то комісія приймає рішення без проведення співбесіди, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Так, згідно з пунктом 15 вказаного розділу Інструкції, атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з пунктом 16 вказаного розділу Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

1) повноту виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій);

2) показники службової діяльності;

3) рівень теоретичних знань та професійних якостей;

4) оцінки з професійної і фізичної підготовки;

5) наявність заохочень;

6) наявність дисциплінарних стягнень;

7) результати тестування;

8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Пунктами 17-18 розділу ІV Інструкції визначено, що атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення.

Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб.

Рішення атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.

Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення (пункт 20 розділу ІV Інструкції).

Порядок організації, підготовки та проведення тестування передбачено розділом V Інструкції, відповідно до пункту 1 якого, тестування проводиться з метою об`єктивного і неупередженого з`ясування спроможності поліцейських за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов`язки на посадах в апараті Національної поліції України чи органах поліції.

Оголошення про проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції (пункт 6 розділу V Інструкції).

У пункті 7 розділу V Інструкції вказано, що в оголошенні про проведення тестування зазначаються такі відомості:

1) персональний склад осіб, які мають проходити тестування;

2) дата, час та місце проведення тестування;

3) перелік законів та нормативно-правових актів, які є предметом питань, винесених на тестування;

4) вимоги, які визначено цим розділом.

Відповідно до пункту 14 кожен поліцейський проходить тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) та тестування на загальні здібності та навички протягом одного дня.

Відповідно до пункту 16 Розділу V Інструкції, з метою виявлення здатності аналізувати, обробляти та інтерпретувати великі обсяги інформації за короткий час, знаходити причинні зв`язки між ними і робити правильні висновки поліцейські проходять тестування на загальні здібності та навички в такому порядку:

1) тестування на загальні здібності та навички триває до 1 години;

2) перевірка загальних здібностей поліцейського передбачає визначення рівня логічних, вербальних та математичних здібностей;

3) кожному поліцейському електронна система тестування генерує унікальний набір із 60 тестових завдань;

4) кожна правильна відповідь на тестове питання оцінюється в 1 бал. Максимальна кількість можливих балів дорівнює 60;

5) кожен поліцейський після проходження тестування на загальні здібності та навички ознайомлюється зі своїм результатом.

Згідно з пунктом 17 зазначеного розділу Інструкції результати професійного тесту та тестування на загальні здібності та навички фіксуються у відомості про результати тестування і засвідчуються підписом поліцейського.

Згідно зі статтею 1 Кодексу законів про правцю України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством (стаття 2 Кодексу Законів про правцю України).

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України поновлення на роботі, зміна формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як способу відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пройшов тестування, за результатами якого отримав за тестом на загальні здібності та навички - 43 бали з можливих 60, та за тестом на знання законодавчої бази - 40 балів з можливих 60.

Окрім того, Атестаційною комісією № 2 у складі 8 осіб було проведено з позивачем співбесіду, результати якої було оформлено протоколом від 24 червня 2020 року.

Під час проведення співбесіди комісією досліджувалися атестаційний лист, декларація про доходи, послужний список (форма № 1), інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та інформація з відкритих джерел, що є у вільному доступі в мережі Інтернет.

За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення наявних документів, атестаційною комісією було прийнято рішення більшістю голосів, про невідповідність займаній посаді ОСОБА_1 .

Вказані обставини слугували підставами для видання керівником Головного управління Національної поліції у Київській області від 14 липня 2020 року наказу № 204 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме через службову невідповідність, та підставою для прийняття такого наказу слугував атестаційний лист від 30 червня 2020 року, довідка від 10 липня 2020 року № 98, акт від 13 липня 2020 року № 5087.

Разом з тим, довідка та акт, які стали підставою для виданні оскаржуваного наказу судом не досліджувалися, у зв`язку з їх недолученням відповідачем до матеріалів справи. Відповідачем надано до суду атестаційний лист та довідку, які стосуються зовсім іншої особи, однак ніяк не позивача.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про завчасне опублікування оголошення про проведення атестування та завчасне повідомлення позивача про те, що його включено до складу осіб, які мають проходити тестування. А тому суд приходить до висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про час, дату, місце проведення атестування, переліку нормативно-правової та законодавчої бази, яка є предметом питань.

Суд також вважає безпідставними твердження відповідача стосовно того, що у складі комісії були відсутні особи, які могли необ`єктивно та упереджено прийняти рішення, оскільки відповідач може бути не поінформований про наявність у позивача інформації про конфлікт інтересів з членами атестаційної комісії, чи відомостями про обставини, які можуть викликати сумнів у безсторонності будь-якого із членів атестаційної комісії. Дані обставини можуть бути відомі позивачу та членам атестаційної комісії, та в даному випадку позивач особисто має вирішувати про наявність чи відсутність підстав для заявлення відводу.

Окрім того, з аналізу частини другої статті 57 Закону № 580-VIII вбачається, що прийняття рішення про проведення атестування щодо конкретного поліцейського та проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. При цьому, проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж вказано у даній частині статті, не передбачено.

Такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби. Метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв`язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що основними завданнями визначення відповідності колишніх працівників органів внутрішніх справ оновленим вимогам суспільства до процесії поліцейського, є з`ясування під час проведення атестування рівня їх професійних якостей, мотивації особи, що спонукає до поведінки на досягнення цілей у службі, що в свою чергу передбачає встановлення рівня розвинутості у суб`єкта, емоційного ставлення до професійної діяльності, вміння адаптувати свою поведінку відповідно до ситуацій, що виникають, вміння будувати процес спілкування, сформованості здібностей як мислення, уявлення, спостережливість, комунікативних умінь і широкого набору професійно значущих властивостей: емоційної стабільності, самоконтролю, щирості, доброти, наполегливості і т.д., оскільки вказане не відповідає вимогам статті 57 Закону № 580-VIII.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про підстави проведення атестування, зокрема, наказу про проведення атестації ОСОБА_1 , у якому повинні бути посилання на те, що атестування проводиться у зв`язку з наявністю підстав (передумов) для вирішення питання про призначення позивача на вищу посаду, заміщення якої здійснюється без проведення конкурсу чи для вирішення питання про його переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Вказані відомості також відсутні і в атестаційному листку. За таких обставин, суд робить висновок про їх відсутність.

Судом зауважується, що приймаючи рішення про невідповідність займаній посаді та звільнення позивача, не було враховано та використано жодних відомостей, які свідчать про особисті, ділові та професійні якості позивача, про освітньо-кваліфікаційні якості, фізичну підготовку, відомості щодо оцінки перспектив службової діяльності у Національній поліції, відомостей про заохочення, просування по службі, наявність дисциплінарних стягнень, заохочень, результатів тестування.

В матеріалах справи відсутні положення, інструкції, інші документи, які свідчать, що використаного обсягу матеріалів під час оцінювання було достатньо для прийняття рішення про невідповідність його займаній посаді та звільнення, зокрема, який необхідний обсяг відомостей, матеріалів чи інших даних необхідний для прийняття рішення щодо відповідності займаній посаді.

Отже, жоден із зазначених фактів не підтверджений протоколом засідання атестаційної комісії.

Відповідно до атестаційного листа за рішенням безпосереднього керівника позивач зарекомендував себе позитивно, кваліфікованим, професійно грамотним працівником. До виконання своїх службових обов`язків відноситься сумлінно, успішно їх виконує. Чинне законодавство, нормативні акти МВС України та Національної поліції України, що регламентують діяльність, знає добре та вірно використовує їх у повсякденній діяльності. Має добру теоретичну та практичну підготовку. Компетентний у вирішенні службових питань. Виявляє в роботі порядність, людяність, підвищує свій професійний рівень. За характером урівноважений, тактовний, ввічливий. Підтримує тісні ділові стосунки з колегами, на зауваження реагує правильно, вживає заходів до їх усунення. Державною мовою володіє впевнено.

З початку поточного року приймав участь у розкритті 28 злочинів, з них розкрито по статті 185 частині третій КК України - 4, по статті 309 КК України - 7, по статті 121 частині другій КК України - 1, по статті 190 КК України - 2, по статті 115 КК України - 1.

У стройовому відношенні підтягнутий, фізично розвинений. Табельною вогнепальною зброєю та спеціальними засобами володіє впевнено. Порушень дисципліни, законності та норм поведінки не допускає.

Між тим, наведені вище факти, комісією не було взято до уваги.

Матеріали справи не містять інформації про наявність у позивача не знятих дисциплінарних стягнень, з чого суд робить висновок, що така інформації атестаційною комісією не розглядалась та до уваги не приймалась.

Відповідачем не доведено, що позивач під час проходження служби не дотримувався вимог присяги, нехтував інтересами служби, не виконував покладені на нього як на працівника органів внутрішніх справ обов`язки, мав не зняті дисциплінарні стягнення для встановлення юридичних фактів, які могли призвести до висновків про невідповідність позивача займаній посаді.

Протягом судового розгляду справи відповідачами не доведено, що при прийнятті рішення про невідповідність займаній посаді враховувалися обов`язкові критерії відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції, а також, що за сукупністю оцінки усіх критеріїв ОСОБА_1 зарекомендував себе як некваліфікований працівник.

Матеріали справи свідчать, що протягом служби в органах внутрішніх справ позивач зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов`язків ставився добросовісно, старанно.

Отже, підсумовуючи усе вищевикладене, суд вважає, що висновки атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність прийняті без урахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів працівника, його фізичної підготовки, заохочень отриманих під час проходження служби, показників службової діяльності, повноти виконання функціональних обов`язків, результатів тестування. Атестація позивача мала формальний та поверховий характер.

Враховуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку, що рішення Атестаційної комісії Київської області №2 Головного управління Національної поліції в Київській області від 30 червня 2020 року про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, задокументоване в тексті атестаційного листа, є незаконним та не ґрунтується на вимогах Інструкції, а тому, на думку суду, є протиправним і відповідно підлягає скасуванню.

З аналізу норм Закону № 580-VІІІ вбачається, що визначення поняття «службова невідповідність» норми даного Закону не містять. Поряд з цим, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Тобто, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку та правил несення служби тощо.

Оскільки, метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є встановлення можливості залишення на службі та, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв`язку зі службовою невідповідністю, у контексті розуміння Закону № 580-VІІІ та Інструкції, звільнення через службову невідповідність може бути застосовано як вид дисциплінарного стягнення, про що зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2014 року №21-13а14.

Отже, на переконання суду, поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ тільки у крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Однак, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено неможливості залишення ОСОБА_1 на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення.

При цьому, суд звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів, які б вказували на невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, наприклад, акту відповідного службового розслідування, документів, що характеризують його із негативної сторони або вказують на його низький професійний рівень.

Отже, відповідачем не наведено наявності підстав, що передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VІІІ для проведення атестації позивача. Також, не надано доказів, які б підтверджували, що щодо позивача виявлено ознаки службової невідповідності.

З урахуванням вище викладеного, беручи до уваги протиправність проведення атестації та безпідставність рішення атестаційної комісії, суд приходить до висновку, що звільнення позивача через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ відбулося незаконно, а тому оскаржуваний наказ № 204 о/с від 14 липня 2020 року в частині звільнення начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 з займаної посади є протиправним та, як наслідок, таким, що підлягає скасуванню.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до абзацу 10 підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (наказ про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.

Таким чином, встановлення судом факту незаконного звільнення позивача і, як наслідок, поновлення його на посаді, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що поновлення на посаді незаконно звільненого працівника повинно відбуватись з дня, наступного за днем звільнення.

Ураховуючи, що день звільнення вважається останнім днем роботи, позивач підлягає поновленню на начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції днем, наступним за днем звільнення, тобто з 16 липня 2020 року.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення, тобто з 16 липня 2020 року до моменту фактичного поновлення на публічній службі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як передбачено пунктом 3 Розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 6 Розділу ІІІ Порядку поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

У свою чергу, за приписами пункту 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Окрім того, згідно з підпунктом 10.4 пункту10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Відповідно до пункту 6 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Тобто, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

У пункті 8 Порядку №100 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд зазначає, що період вимушеного прогулу становить з 16 липня 2020 року по 18 лютого 2022 року, тобто по день прийняття рішення у даній справі.

За таких обставин, сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за травень, червень 2020 року.

Згідно з довідки наданої Відповідачем від 18 серпня 2020 року № 571, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, а саме за травень-червень 2020 року складала 27739,24 гривень (за травень 2020 року - 13571,89 гривень та за червень 2020 року - 14167,35 гривень).

При цьому, середньоденне грошове забезпечення становить 454,74 гривень.

Кількість днів вимушеного прогулу, які підлягають оплаті (за період з 16 липня 2020 року по 18 лютого 2022 року), складає 583.

Таким чином, у зв`язку з незаконним звільненням з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 265113,42 гривень (583 х 454,74) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу без утримання обов`язкових податків і зборів.

При цьому сума обов`язкових податків і зборів підлягає нарахуванню та утриманню під час виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно із пунктами 2 і 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись указаними вимогами, суд вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення на посаді начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 з 16 липня 2020 року та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14096,94 гривень з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів - допустити до негайного виконання.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, та враховуючи, що докази, наведені відповідачами у запереченнях на позов, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, позивача звільнено від сплати судового збору в силу норм Закону України «Про судовий збір».

При цьому, позивачем у позовній заяві ставиться питання про стягнення на його користь судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Орієнтовний розрахунок суми судових витрат, якими є витрати на правову допомогу становить 2000,00 гривень. До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правничої (правової) допомоги від 05 серпня 2020 року № 58/20, ордер та копію свідоцтва адвоката.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, учасником справи не було подано детального опису робіт (наданих послуг), що є підставами для відмови у задоволенні вимог в даній частині.

З урахуванням викладеного, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Атестаційної комісії № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області від 30 червня 2020 року щодо прийняття рішення про звільнення зі служби через службову невідповідність начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним і скасувати наказ від 14 липня 2020 року № 204 о/с Головного управління Національної поліції в Київській області в частині звільнення начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити на посаді начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 зі спеціальним званням «капітан поліції» з 16 липня 2020 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 265113,42 гривень (двісті шістдесят п`ять тисяч сто тринадцять гривень 42 копійки).

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді начальника сектору кримінальної поліції Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 з 16 липня 2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 14096,94 гривень (чотирнадцять тисяч дев`яносто шість гривень 94 копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

Відповідач 1: Головне управління Національної поліції у Київській області (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 15, );

Відповідач 2: Атестаційна комісія № 2 Головного управління Національної поліції у Київській області (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 54, код ЄДРПОУ невідомий).

Суддя В.І. Келеберда