Справа № 320/9020/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9020/21 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 07.02.2022) у справі за адміністративним позовом Виконавчого комітету Васильківської міської ради до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

Виконавчий комітет Васильківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 1 вимоги щодо усунення виявлених порушень Північного офісу Держаудитслужби від 08.07.2021 №262671-14/5125-2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що матеріальна допомога за 2017-2021 роки нарахована та виплачена в розмірі середньомісячної заробітної плати посадовим особам органів місцевого самоврядування згідно Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування структури та умов оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», Колективних договорів на 2016-2019 роки, на 2020-2020 роки та положення про преміювання працівників апарату Васильківської міської ради, виконавчого комітету Васильківської міської ради та структурних підрозділів Васильківської міської ради від 23.12.2015. Позивач зазначив, що висновки управління Держаудитслужби про завищення асигнувань на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення посадовим особам Васильківської міської ради є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач у своєму відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначив, що позивачем в порушення вимог Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за період, що перевірявся нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення працівникам міської ради у завищеному розмірі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що ч.5 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» виплата допомоги на оздоровлення передбачена у розмірі посадового окладу. Натомість постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними актами, тому Закон має вищу юридичну силу і саме його положення підлягають застосуванню.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Північним офісом Держаудитслужби, відповідно до п.2.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на ІІ квартал 2021 року на підставі направлень від 31.03.2021 №494 та №493, проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області за період з 01.01.2017 по 31.03.2021, за результатами якої складено акт ревізії від 07.06.2021 №71-30/293.

Актом ревізії, зокрема, встановлено, що працівникам виконавчого комітету Васильківської міської ради за період з 01.01.2017 по 31.03.2021 зайво нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення на загальну суму 3 718 195,74 грн, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) завданих виконавчому комітету на загальну суму 4 514 915,92 грн.

Виконавчим комітетом Васильківської міської ради подано начальнику Північного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України заперечення на акт ревізії від 07.06.2021 №71-30/293.

Відповідачем надіслано до Виконавчого комітету Васильківської міської ради висновок на заперечення до акта перевірки від 07.06.2021 №71-30/293, що підтверджується супровідним листом від 11.06.2021 №78/6-1084.

Відповідачем винесено вимогу 08.07.2021 №262671-14/5125-2021 «Про усунення виявлених порушень», у якій Північний офіс Держаудитслужби вимагає: забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України на користь виконавчому комітету Васильківської міської ради шкоди (збитків), заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати матеріальної допомоги працівникам у загальній сумі 3 718 195,74 грн та зайвого нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 796 720,18 гривень; опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи, направлені на недопущення порушення в подальшому; розглянути питання про притягнення до встановленої законодавством відповідальності працівників виконавчого комітету Васильківської міської ради, якими допущено порушення; вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушення разом з завіреними копіями підтвердних первинних, розпорядчих та інших документів надати Північному офісу Держаудитслужби до 09.08.2021.

Позивач не погоджуючись з пунктом 1 спірної вимоги, вважаючи його безпідставним, оскільки матеріальна допомога була нарахована та виплачена в розмірі середньомісячної заробітної плати посадовим особам органів місцевого самоврядування згідно чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення діяв відповідно до ст.13 Закону України «Про оплату праці», якою встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Також зазначив, що вимога, яку орган державного фінансового контролю може пред`явити з метою усунення виявлених порушень законодавства, повинна бути чіткою, зрозумілою та виконуваною тим способом, який в ній викладений.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано приписами Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XIІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону № 2939-XIІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (частина 2 статті 2 Закону № 2939-XIІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 868 «Про утворення Державної аудиторської служби України», яка набрала чинності 03.11.2015, утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Згідно з Положенням № 43 Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба, відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення № 43, реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до пункту 7 Положення № 43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Згідно приписів пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Як передбачено частиною 2 статті 15 Закону № 2939-XIІ, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Аналіз норм Закону № 2939-XIІ та Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і в цій частині вона є обов`язковою до виконання.

На переконання колегії суддів, суть публічно-правового спору, що розглядається, у цій частині зводиться до оцінки доводів органу державного фінансового контролю про те, що виплати допомоги на оздоровлення працівникам міської ради мала здійснюватися у розмірі посадового окладу відповідно до приписів частини 5 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а не середньомісячної заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції при наданні оцінки доводам апелянта та висновкам, що викладені у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 1 Бюджетного кодексу України (далі - БК), ним регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу

Визначення основних термінів, що вживаються у цьому нормативному акті, міститься у статті 2 БК, серед яких:

бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду (пункт 1 частини 1 статті 2 БК);

бюджети місцевого самоврядування бюджети сільських, селищних, міських територіальних громад, а також бюджети районів у містах (у разі утворення районних у місті рад) (пункт 2 частини 1 статті 2 БК);

бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження (пункт 6 частини 1 статті 2 БК);

бюджетний запит - документ, підготовлений головним розпорядником бюджетних коштів, що містить пропозиції до проекту бюджету на плановий бюджетний період з відповідним обґрунтуванням щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для виконання покладених на нього функцій на середньостроковий період, на підставі відповідних граничних показників видатків бюджету та надання кредитів з бюджету (пункт 9 частини 1 статті 2 БК);

бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими (пункт 12 частини 1 статті 2 БК);

головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень (пункт 12 частини 1 статті 2 БК).

Згідно з приписами частини 1 статті 51 БК керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частини 4 статті 75 БК головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання місцевим фінансовим органам у терміни та порядку, встановлені цими органами. Головні розпорядники бюджетних коштів забезпечують своєчасність, достовірність та зміст поданих місцевим фінансовим органам бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту місцевого бюджету, згідно з вимогами місцевих фінансових органів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 116 БК порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме включення недостовірних даних до бюджетних пропозицій та бюджетних запитів.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 117 БК, за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1-3, 10, 11, 14-29, 32-36, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу, можуть застосовуватися такі заходи впливу, як зупинення операцій з бюджетними коштами.

Частиною 1 статті 120 БК передбачено, що зупинення операцій з бюджетними коштами полягає у зупиненні будь-яких операцій із здійснення платежів з рахунку порушника бюджетного законодавства. Механізм зупинення операцій з бюджетними коштами визначається Кабінетом Міністрів України.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регламентовано приписами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III).

Відповідно до частини 1 статті 21 вказаного Закону посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень.

За правилами частини 4 статті 21 Закону № 2493-III джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Частиною 5 статті 21 Закону № 2493-III визначено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Колегія суддів зазначає, що надані листами Мінсоцполітики від 16 жовтня 2009 року №620/13/84-09, від 19 липня 2010 року №671/13-84-10, від 11 вересня 2013 року №10212/0/14-13/13 роз`яснення не встановлюють норм права і мають лише інформаційний характер.

У відповідності до положень статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Частиною 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Колегія суддів наголошує, що у частині 5 статті 21 Закону № 2493-III чітко передбачено виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про безпідставне врахування судом першої інстанції при вирішення спору приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268, як правового акту нижчої юридичної сили.

При цьому, на переконання колегії суддів, законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольного об`єкта про визнання вимоги протиправною.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що вимога, яку орган державного фінансового контролю може пред`явити з метою усунення виявлених порушень законодавства, повинна бути чіткою, зрозумілою та виконуваною тим способом, який в ній викладений.

В свою чергу, спірний пункт вимоги не може бути виконаний тим способом, який визначив відповідач в цих пунктах, навіть за умови, якщо має місце порушення закону, яке стало підставою для пред`явлення таких вимог.

З матеріалів справи встановлено, що в пункті 1 спірної відповідач вимагає від позивача забезпечити відшкодування заподіяної шкоди на суму 3 718 195,74 грн внаслідок неправильного нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при надані щорічної відпустки, в порядку, передбаченому статтями 130-136 КЗпП та зайвого нарахованого єдиного внеску в сумі 796 720,18 грн.

Однак вказаними нормами визначаються підстави та порядок відшкодування шкоди, яка заподіяна працівником підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

В даній справі відповідач визначив розмір шкоди в сумі 3 718 195,74 грн, стверджуючи про допущену виконавчим комітетом Васильківської міської ради помилку, при виплаті своїм працівникам матеріальної допомоги, тобто шкода заподіяна самим роботодавцем, а не працівником, а тому положення статей 130-136 КЗпП в спірних правовідносинах не можуть бути застосовані, навіть за умови, якщо зазначене в акті ревізії порушення нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки дійсно мало б місце.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.127 КЗпП помилково виплачені працівнику кошти можуть бути утримані із заробітної плати такого працівника, але лише в тому випадку, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, і якщо наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу про таке відрахування буде винесено не пізніше одного місяця з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Інших правових підстав для утримання чи стягнення з працівника коштів, які були зайво йому виплачені внаслідок помилки роботодавця, законодавство не передбачає.

Працівник не позбавлений права добровільно на свій розсуд повернути підприємству зайво сплачену йому підприємством суму, однак можливість реалізації працівником такого права не може бути покладена в основу вимоги органу державного фінансового контролю, яка направляється до підконтрольної установи з метою усунення виявлених ревізією порушень, оскільки усунення підконтрольною установою виявлених порушень не повинно залежати від реалізації працівником своїх прав.

Відповідно, не може бути виконаний пункт 1 спірної вимоги, в якому відповідач вимагає від позивача вчинити дії по зарахуванню зайво сплачених суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки це також залежить від добровільного повернення працівниками позивача тих сум, які відповідач вважає зайво виплаченими.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи вищевикладені обставини, з огляду на порушення контролюючим органом принципу чіткості, зрозумілості та можливості виконання оскаржуваної вимоги виходячи з її змісту, пункт 1 вимоги щодо усунення виявлених порушень Північного офісу Держаудитслужби від 08.07.2021 №262671-14/5125-20210 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів доходить висновку про необхідність частково задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Виконавчого комітету Васильківської міської ради - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 вимоги щодо усунення виявлених порушень Північного офісу Держаудитслужби від 08.07.2021 №262671-14/5125-2021.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22.08.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова