Справа № 480/1498/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 р. Справа № 480/1498/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.08.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, по справі № 480/1498/21

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради (далі по тексту відповідач), яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність Сумської міської ради, яка полягає у невирішенні питання про надання або про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрю щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,1000 га із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_1 , навпроти річки Псел, через дорогу розташована АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Сумську міську раду на найближчій сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо вдіведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,1000 га із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_1 , навпроти річки Псел, через дорогу розташована АДРЕСА_2 , відповідно до вимог чинного законодавства України та з урахуванням висновків суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме, визнано протиправною бездіяльність Сумської міської рада, яка полягає у несвоєчасному розгляді заяви ОСОБА_1 від 06.10.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,1000 га із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_1 , навпроти річки Псел, через дорогу розташована АДРЕСА_2 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі по 454,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 1.000,00 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Сумською міської радою подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить його скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач зазначив, що у зв`язку із проведенням чергових виборів депутатів міської ради 25.10.2020 року та другого туру виборів міського голови 15.11.2020 року, робота профільних депутатських комісії Сумської міської ради VII скликання була припиненна, а тому клопотання позивача, яке надішло 06.10.2021 року не могло бути винесене на жовтневу сесію для розгляду. Також відповідач з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України наголошував про наявність підстав для закриття провадження по справі. Крім того, Сумська міська рада вказала про неспівмірність витрат на оплату послуг з правничої допомоги, оскільки категорія даної справи не є складною в розумінні правозастосування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Сумської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_1 , навпроти річки Псел, через дорогу розташована АДРЕСА_2 (а.с.7-8).

Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 11.11.2020 року № П-2645/06.01-21 повідомив позивача про те, що розгляд заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,1000 га, із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_1 , буде винесено на розгляд постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міської ради, з подальшим винесенням на розгляд Сумської міської ради (а.с.5).

На поданий представником позивача адвокатом Сумцовим Є.С. адвокатський запит від 28.12.2020 року, Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 11.01.2021 року № 06.01-18/106 повідомив, що рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтованою площею 0,1000 га, із земель житлової та громадської забудови на території АДРЕСА_1 , навпроти річки Псел не приймалось (а.с.6).

Рішенням Сумської міської ради від 24.02.2021 року № 692-МР «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га» позивачу відмовлено у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації та чинних нормативно-правових акті, а саме: Плану зонування території м. Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 року № 2180-МР, згідно з яким, зазначена у графічному матеріалі, доданому до клопотання заявника, земельна ділянка знаходиться в функціональній щоні Р-3 рекреаційній зоні озеленених територій загального користування, де переважним видом використання даної зони під розміщення садибної житлової забудови не передбачено. Також зазначено, що у відповідності до вимог статтей 60, 61 Земельного кодексу України, статтей 88, 89 Водного кодексу України, вказана земельна ділянка знаходиться в меді прибережної захисної смуги р. Псел (а.с.22-23).

Задовольнячи позовні вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення Сумською міською радою вимог законодавства щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Щодо висновку про відмову у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 , оскільки рішенням Сумської міської ради від 24.02.2021 року № 692-МР останньому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

З огляду на викладене, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у ст. 118 ЗК України.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У ч. 7 ст. 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У цій же частині статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

З аналізу наведених норм убачається, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до належних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з вищезазначених рішень.

При цьому, орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає відповідні клопотання у місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Нормами статті 46 Закону № 280/97-ВР визначено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частинами першою і другою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

З системного аналізу зазначених норм судом встановлено, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орган місцевого самоврядування приймає одне із рішень визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Матеріалами справи установлено, що 02.11.2020 року до Сумської міської ради надійшло клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землекстрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність.

11.11.2020 року Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської ради листом № П-2645/06.01-21 позивача повідомлено, що його звернення від 06.10.2020 року буде винесене на розгляд найближчого засідання постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міської ради з подальшим винесенням на розгляд Сумської міської ради.

В порушення вимог законодавства Сумська міська рада не розглянула у місячний строк клопотання ОСОБА_1 на пленарному засіданні.

Колегія суддів зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Сумської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі рішення у передбачений законом місячний строк свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист не може сприйматися судом як належна відмова у наданні такого дозволу, оскільки питання вирішене не у встановленому законом порядку.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 року у справі № 824/138/18-а, від 28.05.2020 року у справі № 813/1949/16, від 14.08.2020 року у справі № 815/6699/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, за результатами розгляду питань регулювання земельних відносин, в тому числі про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виключно на пленарних засіданнях селищної ради, у межах повноважень селищної ради у галузі земельних відносин на території селищ цей орган має приймати відповідні рішення. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника. Листи складаються лише у разі надання відповіді на звернення громадян.

Відсутність належним чином оформленого рішення Сумської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі № 823/1166/17, від 25.06.2020 року у справі № 818/1010/17.

Судовим розглядом установлено, що клопотання позивача розглянуто відповідачем лише 24.03.2021 року, тобто після звернення позивача до суду.

Матеріалами справи установлено, що рішенням Сумської міської ради від 24.02.2021 року № 692-МР «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га», позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єктів вимогам містобудівної документації.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявну бездіяльність Сумської міської ради щодо нерозгляду у місячний строк заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту земелеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Доводи відповідача з посиланням на не проведення у жовтні засідань сесій міської ради у зв`язку із проведенням чергових виборів депутатів міської ради 25.10.2020 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до положень ст. 46 Закону № 280/97-ВР сесії ради з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності можуть скликатись не рідше ніж один раз на місяць, при цьому відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження наявності певних перешкод для прийняття рішення по порушеному позивачем питанню.

Посилання відповідача на лист Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 11.11.2020 року № П-2645/06.01-21, як на підтвердження поважності причин пропуску встановленого законом строку для розгляду клопотання позивача від 06.10.2020 року колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Помилкове посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 09.01.2020 року у справі № 820/4433/17, від 25.09.2019 року у справі № 815/6094/17, також не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині судового рішення узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.11.2018 року у справі № 826/20369/14, від 19.12.2018 року у справі № 509/4156/15-а.

Доводи апеляційногї скарги, що судом першої інстанції не враховано наявність підстав для закриття провадження у справі у відповідності до п. 8 с. 1 ст. 238 КАС України колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так у відповідності приписи п. 8 с. 1 ст. 238 КАС України передбачваєть можливість закриття провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність, тобто допущено порушення встановлених законом строків для прийняття відповідного рішення, а тому прийняття рішення поза встановлених законом строків не дає підстав для висновків, що порушення було виправлене суб`єктом владних повноважень та відповідні строки дотримані, а тому відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Щодо стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, які складають 1.000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За ч. 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року по справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16, від 18.10.2018 у справі № 813/4989/17.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 року по справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 року у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.11.2020 року у справі № 520/7431/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Як убачається з матеріалів справи, 21.12.2020 року між ОСОБА_1 (Клієнт) адвокатом Сумцовим Є.С. (Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. та п. 1.2 якого адвокат приймає доручення Клієнта на надання правової допомоги, зокрема, з представництва інтересів Клієнта у судових органах з питань оформлення на його ім`я земельної ділянки в порядку безоплатної передачі у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовно площею 0,1000 га, із земель житлової та громадської забудови (а.с.37-38).

13.04.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Сумцовим Є.С. укладено Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги від 21.12.2020 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо порядку оплати наданої правової допомоги з розрахунку 700,00 грн за 1 годину витраченого часу Адвокатом на виконання наданого йому Клієнтом доручення. За виконання доручення, передбаченого Договором про надання правової допомоги від 21.12.2020 року Клієнт зобов`язується сплатити адвокату кошти (гонорар) в загальній сумі 2.800,00 грн, розрахунок якої разом з обсягом наданої правової допомоги викладається в акті приймання-передачі наданих послуг від 13.04.2021 року № 1 (а.с.38 зворот, 39).

Підтвердженням наданих за договором послуг є акт приймання-передачі наданих послуг від 13.04.2021 року за № 1 на суму 2.800,00 грн (з розрахунку витраченого часу 4 год).

13.04.2021 року позивачем в повному обсязі оплачено надані адвокатом послуги, що підтверджується чеком АТ «Укрпочта» № 55 (а.с.40).

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, послуги адвоката у суді першої інстанції оцінені адвокатом в 2.800,00 грн та зменшені судом першої інстанції до 1.000,00 грн, враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що в квитанції не зазначено дати договору та номер справи, колегія суддів вважає безпідставним, оскіьки сума у квітанції повність співпадає з сумою, зазначеною у акті прийому-передачі наданих послуг, а доказів, що вказана сума була сплачена за іншим договором відповідачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення певної сукупності питань є об`ємним та потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, визначений судом першої інстанції, колегія суддів погоджується із висновком Сумського окружного адміністративного суду про обґрунтованість та співмірність витрат на правничу допомогу у розмірі 1.000,00 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що адвокат ніяких заперечень проти клопотань не готував та не подавав, спростовується матеріалам справи у якій міститься заперечення позивача проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судомвідповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення від 30.08.2021 року по справі № 480/1498/21, Сумський окружний адміністративнипй суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі № 480/1498/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко