Справа № 752/6075/20
Суддя: Плахотнюк К. Г.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/6075/20
Провадження № 2-а/752/40/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського першого батальйону третьої роти управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24 березня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Вінницькій області сержантом поліції першого батальйону третьої роти Швецем Л.О. винесено постанову серії ЕАК № 2290548 від 24.03.2020, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначає, що перебуваючи за кермом автомобіля TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_1 рухався у напрямку м. Вінниця коли його було безпідставно зупинено працівником поліції. Поліцейський повідомив його, що той перевищив швидкість на 41 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. Позивач наголошує, що відповідач під час вимірювання руху тримав прилад фіксації руху TruCam № 000542 у руках. Прилад відсутній в переліку затверджених технічних засобів, що можуть використовуватися органами патрульної поліції. Перед місцем, де був розташований прилад, відсутні дорожні знаки, які б сповіщали про фото- і відео фіксацію.

Вказує на те, що постанову винесено без об`єктивного з`ясування обставин справи та розгляду справи за нормами КУпАП, а саме представниками поліції не було надано можливості реалізувати право на правову допомогу та не було надано на ознайомлення фіксацію порушення на приладі TruCam та документи про його сертифікацію, чим грубо порушено права позивача. До оскаржуваної постанови не додано жодних доказів, які б встановлювали наявність чи відсутність адміністративного правопорушення і вину позивача, а зауваження і пояснення позивача не враховано. На думку позивача, відповідачем було проігноровано припис ст. 258 КУпАп, відповідно якого до винесення постанови працівником поліції мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення, і такий протокол має бути додатком до справи про адміністративне правопорушення.

Просить визнати дії інспектора УПП протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2290548 від 24.03.2020 року.

25 січня 2022 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, встановлено строк для подання відзиву (а.с. 20-21).

Представник управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції - Ковальчук Дмитро Олександрович подав до суду відзив на позов у якому вимоги позивача вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Зазначив, що обставини, викладені у позовній заяві є суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення ним правопорушення. Позивач не надав жодного доказу на обґрунтування своїх вимог, а оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин справи. Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCam LTI 20/20 № TC000542 є придатним до застосування, як у ручному так і автоматичному режимах.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 6, ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції, та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про правопорушення ПДР передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» від 10.10.2001 № 1306.

Згідно п. 14 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Будь - яка розбіжність із положеннями Правил, відхилення від їх вимог може порушити встановлений порядок дорожнього руху і створити загрозу для його безпеки.

Пунктами 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих ПДР, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Загальні обмеження швидкості, зокрема п. 12.4 ПДР, поширюється на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

У відповідності до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Судом встановлено, що 24.03.2020 року інспектором першого батальйону третьої роти управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Швецем Л.О. щодо ОСОБА_1 винесена постанова серії ЕАК № 2290548 від 24.03.2020, згідно з якою позивач того дня о 15 год. 45 хв. 45 с., керуючи транспортним засобом TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі М-21 «Виступовичі- Житомир- Могилів-Подільський» 297 км в смт. Стрижавка Вінницького району позначеному дорожнім знаком 5.45 ПДР України, рухався зі швидкістю 91 км/годину, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 41 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год). Швидкість вимірювалась приладом «TruCam» № ТС000542. Такими діями ОСОБА_1 порушив та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за яке накладено стягнення в розмірі 255 грн (а.с. 17).

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Приписами ст. 251 КпАП України визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України)

В оскаржуваній постанові є посилання на прилад, яким зафіксовано правопорушення, прилад TruCam LTI 20/20 у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність є засобом вимірювання.

Згідно сертифікату №006694 затвердження типу засобів вимірювальної техніки, виданого 29 серпня 2012 року, «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCam LTI 20/20», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 затверджено Міністерством економічного розвитку і торгівлі України на підставі результатів державних приймальних випробувань.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 №ТС000542, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/18032, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, свідоцтво дійсне до 15 січня 2021 року.

У поясненнях позивач заперечує свою вину щодо порушення правил дорожнього руху і у тому числі зазначає, що місце для роботи з приладом не було позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкості руху, що унеможливлює використання технічних засобів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, посилання ОСОБА_1 на відсутність відповідних дорожніх знаків перед встановленим на дорозі технічним засобом фіксації не відповідає дійсності, оскільки відповідно до листа Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 13.05.2021 №1111 смт Стрижавка позначено основним та дублюючим дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» в обох напрямках; смт Стрижавка позначено основним та дублюючим дорожнім знаком 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень ПДР». Основні та дублюючі дорожні знаки встановлено: 5.45 - км 294+252 та 298+037 (праворуч і ліворуч), 5.70 - км 294+212 (праворуч і ліворуч).

Також Інформація про розміщення приладів контролю є загальнодоступною та опублікованою на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.

Таким чином, вимоги вказаного Положення та ст. 40 Закону України «Про національну поліції» щодо інформування учасників дорожнього руху дотримані.

Крім того, зазначення у змісті оскаржуваної постанови населений пункт, де скоєне адміністративне правопорушення, чітко визначає порядок дорожнього руху на цій ділянці території, які обмежуються швидкісним режимом відповідно п. 12.4 ПДР України.

Частиною 1 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вважає дану постанову незаконною, оскільки розгляд справи було проведено з грубими процесуальними порушеннями. Зокрема, зазначив, що працівник поліції не взяв до уваги пояснення позивача, не надав реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідач по справі будь-яких доказів порушення позивачем п.12.4. ПДР України не надав.

При цьому, графа оскаржуваної постанови: «До постанови додається: …» - працівником поліції не заповнена, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України, щодо вчинення водієм адміністративного правопорушення.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото - чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 122, 247, 251, 268, 283, 284, 287- 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 9, 90, 229, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського першого батальйону третьої роти управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову інспектора першого батальйону третьої роти управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Швеця Леоніда Олександровича серії ЕАК № 2290548 від 24.03.2020 про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Голосіївський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя К.Г.Плахотнюк