Справа № 580/1157/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року справа № 580/1157/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подала позов до Черкаської міської ради (далі міська рада, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.04.2021 № 5-156 Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння);

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) позивачу в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:014:0073).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач без наявності законних підстав не затвердив погоджений проект землеустрою, натомість прийняв необґрунтоване рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність. Позивач вказує, що виключний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою визначений Земельним кодексом України і у спірному випадку такі підстави відсутні. Також позивач зазначає, що повноваження відповідача щодо затвердження проекту землеустрою не є дискреційними, а вимога про зобов`язання затвердити проект землеустрою направлена на ефективний захист порушених прав. Тому позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Рідзеля О.А. від 15.02.2022 задоволено повністю заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заборонено Черкаській міській раді приймати рішення щодо передачі фізичним та/або юридичним особам у власність чи користування земельної ділянки, площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:014:0073) до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду справи № 580/1157/22.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Рідзеля О.А. від 15.02.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк 10 днів з дати отримання ухвали для усунення викладених у мотивувальній її частині недоліків позовної заяви.

17.02.2022 позивач подав суду заяву на усунення недоліків позову.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Рідзеля О.А. від 22.02.2022 відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

За розпорядженням керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 № 39, враховуючи увільнення судді Рідзеля О.А. від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 580/1157/22 за результатами якого вказану справу передано для розгляду судді Гаврилюку В.О.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гаврилюка В.О. від 24.03.2022 прийнято адміністративну справу № 580/1157/22 до свого провадження.

12.04.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що на виконання протокольного доручення від 15.04.2021 № ПД-9-260 було розроблено проект рішення Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння). При цьому, питання розгляду відповідного проекту рішення належить до виключної компетенції Черкаської міської ради, яке має бути вирішене шляхом голосування депутатів. Тому, відповідачем у спосіб та у порядку, визначеному законодавством прийняте спірне рішення. Також, відповідач наголошує на пропуску позивачем строку звернення в суд з даним позовом.

Ухвалою від 26.05.2022 суд вирішив здійснити розгляд справи № 580/1157/22 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Усною ухвалою від 21.07.2022, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що згідно з договором купівлі-продажу від 27.01.2020, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. за № 353, позивач придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м.

Будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,1000 га (кадастровий номер :02:014:0073), яка перебуває у користуванні продавця.

На підставі завдання від 05.03.2020 ФОП ОСОБА_4 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:014:0073).

Вказаний проект землеустрою погоджений управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (лист від 21.07.2020 № 01-29/37232), управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА (висновок від 28.07.2020 № 02/01-03-05/573/02/01-03-05/13578) та ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області (висновок від 11.08.2020 № 1084/82-20).

Рішенням Черкаської міської ради від 15.04.2021 № 5-156 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та передачі позивачеві у власність земельної ділянки, площею 1,000 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:014:0073) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Правових підстав прийняття рішення не зазначено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України, у редакції станом на час прийняття спірного рішення), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Оскільки позивач, яка, як підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта № НОМЕР_1 , є громадянином України, отже має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

На підставі ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Абз. 2, 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Вказаних норм щодо необхідності погодження проекту землеустрою позивач дотрималася, проект, як встановлено вище, погоджений управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (лист від 21.07.2020 № 01-29/37232), управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА (висновок від 28.07.2020 № 02/01-03-05/573/02/01-03-05/13578) та ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області (висновок від 11.08.2020 № 1084/82-20).

Ч. 9 ст. 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Суд для вирішення спору враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.08.2019 у справі № 817/586/17.

Верховний Суд у вказаному рішенні зазначив, що враховуючи вищевикладене правове регулювання Суд вважає, що в разі погодження проекту землеустрою у відповідності до статті 186-1 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, позбавлений можливості приймати альтернативні рішення крім як рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже у разі погодження проекту землеустрою у відповідності до статті 186-1 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Крім того, вищенаведені норм ЗК України свідчать, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодні інші правові підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186-1 ЗК України, норми ст. 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18, від 24.01.2020 у справі № 316/979/18.

Оскільки вищевказаний проект землеустрою погоджений у встановленому законом порядку, а тому позивачем виконані всі вимоги, передбачені ст.186-1 ЗК України.

Крім того, жодних правових підстав прийняття спірного рішення щодо відмови у затвердженні позивачу проекту землеустрою не наведено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги зобов`язати відповідача зобов`язати відповідача прийняти рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою, суд зазначає таке.

Як зазначено у пункті 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд враховує позицію, яка висвітлена в пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003, а саме: Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення Олссон проти Швеції від 24.03.1988), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 145 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст. 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, задоволення вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження відповідача, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав йому формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом у постанові 15 червня 2021 року у справі № 818/1905/17.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 15.04.2021 № 5-156 Про відмову в передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння).

Зобов`язати Черкаську міську раду прийняти рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1000 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:014:0073).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач Черкаська міська рада (18001, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 22.08.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК