Справа № 640/27797/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Аліменка В.О., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2022 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерство охорони здоров`я України, ОСОБА_2 , про визнання протиправними та нечинними окремих положень постанови,

ВСТАНОВИВ

У поданій до суду у вересні 2021 р. позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що підпунктом 15-1 пункту 3, підпунктом 10 пункту 3-5, пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено заборону здобувачам освіти відвідувати заклади освіти в яких працівники не мають документу, що підтверджує вакцинацію від COVID-19.

Стверджуючи, що всупереч положень ст.ст. 24, 28, 43 Конституції України такі обмеження носять дискримінаційний характер, порушують право на працю, право на повагу до гідності та фактично зобов`язують піддаватись медичним дослідам, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправними та нечинними підпункт 15-1 пункту 3, підпункт 10 пункту 3-5, пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача у спірних правовідносинах, оскільки він є як керівником навчального закладу, так і вчителем інформатики в закладі освіти.

На думку ОСОБА_1 не може бути підставою для відмови у позові і той факт, що згідно внесеним змінам окремі положення постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. не застосовуються на період воєнного стану.

Апелянт стверджує, що оспорювані ним пункти постанови Уряду України суперечать вимогам ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч. 2 ст. 34 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ст. 25 Кодексу законів про працю України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, наполягаючи на законності та обгрунтованості судового рішення, зазначає, що актами вищої юридичної сили Кабінету Міністрів України надано право запроваджувати обмежувальні протиепідемічні заходи.

Крім того, відповідач стверджує про відсутність порушеного права позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді директора спеціалізованої школи № 210 Оболонського району м. Києва та вчителя інформатики.

09 грудня 2020 р., відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1236 від 09.12.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Цією постановою, із подальшими змінами, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України установлено карантин з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2022 р.

Згідно підпункту 15-1 пункту 3 названої постанови у разі встановлення «жовтого» рівня епідемічної небезпеки додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 2-2 цієї постанови, забороняється відвідування закладів освіти здобувачами освіти, крім здобувачів дошкільної освіти, учнів спеціальних закладів освіти та 1 - 4 класів закладів загальної середньої освіти, а також крім закладів освіти, в яких усі допущені до роботи в закладі працівники мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини від COVID-19, включеної Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях (далі - документ, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини), який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; чи міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат (крім сертифіката, що підтверджує негативний результат тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції); або виданий в установленому Міністерством охорони здоров`я порядку висновок лікаря щодо наявності абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (далі - медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19).

За приписами підпункту 10 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється відвідування закладів освіти здобувачами освіти, крім здобувачів дошкільної освіти, учнів спеціальних закладів освіти та 1 - 4 класів закладів загальної середньої освіти, а також крім закладів освіти, в яких усі допущені до роботи в закладі працівники мають документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; чи міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат (крім сертифікатів, що підтверджують вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтого сертифіката) та негативний результат тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції); або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. на керівників державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій покладено обов`язок забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. N 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

За змістом ст.ст. 113, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII визначено, що Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Пунктом 3 частини 3 статті 2 названого Закону до основних завдань Кабінету Міністрів України віднесено, зокрема, забезпечення проведення політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII Кабінет Міністрів України відповідно до закону встановлює карантинно-обмежувальні заходи на території виникнення і поширення інфекційних хвороб та уражень людей.

Згідно частин 1, 2, 3, 4 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

За такого правового регулювання та фактичних обставин справи колегія суддів констатує, що приймаючи оспорювану постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Помилковим є твердження позивача про те, що оспорювані ним пункти постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. не відповідають ст.ст. 24, 28, 43 Конституції України.

Відповідно до статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В силу приписів частини 3 статті 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

ОСОБА_1 не доведено, а судом не встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» носить дискримінаційний характер.

Також, названа постанова Уряду України не зобов`язує позивача проходити профілактичні щеплення проти COVID-19.

Такий обов`язок визначено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», якою передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04 жовтня 2021 р.

Також, постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» позивачеві не забороняється заробляти собі на життя працею, яку він обрав, а лише встановлені певні вимоги при реалізації цього права, що цілком обгрунтовано в умовах пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Колегія суддів не вбачає за можливе досліджувати постанову Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. на предмет її відповідності вимогам ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч. 2 ст. 34 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ст. 25 Кодексу законів про працю України, оскільки позивач не обгрунтовував цим позов, а відповідно до частини 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Поряд з цим, судова колегія погоджується з твердженням позивача про те, що окружний адміністративний суд помилково зазначив про відсутність порушеного ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Позивач є як керівником навчального закладу, так і вчителем інформатики в закладі освіти, а отже безпосереднім учасником правовідносин, щодо яких застосовано постанову Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначає стаття 264 КАС України.

Відповідно до приписів частин 4, 5, 6, 7, 8 цієї статті У разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи. Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання, а у випадку, визначеному частиною десятою цієї статті, - у строк, визначений судом. Якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі заінтересованих осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду. Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.

Однак суд першої інстанції, розглядаючи справу про оскарження нормативно-правового акта Кабінету Міністрів України, не дотримався порядку, визначеного статтею 264 КАС України та необґрунтовано розглянув справу у порядку письмового провадження.

Відповідно ж до пункту 7 частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Постанова складена в повному обсязі 22 серпня 2022 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Cуддя В.О.Аліменко

Cуддя О.М.Оксененко