Справа № 160/8608/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-08-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 серпня 2022 року Справа № 160/8608/22
21 червня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 09.04.1984 р. по 19.09.1985 р. на посаді помічника вихователя на підприємстві Дитячі яслі-садок № 369, період роботи 14.11.1994 р. по 21.02.1995 р. на посаді продавця на підприємстві ООО «Селект ЛТД», період з 01.03.1995 р. по 13.02.1996 р. на посаді реалізатора на підприємстві МП «Альфа», період з 12.04.1996 р. по 25.11.1996 р. на посаді продавця у АТ «Лідія» для отримання пенсії по віку.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/8608/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8608/22 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницький області 08.07.2022 надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Також зазначив, що ОСОБА_1 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою 28.03.2022 року. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років, вік позивачки на момент звернення становить 60 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону №1058 становить 28 років. Страховий стаж позивачки становить 23 роки 0 місяців 23 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховані періоди 09.04.1984- 19.19.1985, 14.11.1994 -21.02.1995, 01.03.1995 - 13.02.1996, 12.04.1996 - 25.11.1996. Для зарахування страхового стажу вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, виданих на підставі первинних документів підприємством (установою, організацією), на якому позивачка працювала (або ж правонаступником, архівною установою). Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням було прийнято законне рішення щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.
Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 20.07.2022 надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Також зазначив, що трудова книжка НОМЕР_2 позивача містить ряд недоліків, наявність яких виключає можливість зарахування певних періодів роботи до загального стажу для обчислення пенсії. Враховуючи приписи нормативно-правових актів з питань ведення трудових книжок працівників та вимог Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, періоди трудової діяльності позивача не підтверджені документально, відповідно, до загального стажу роботи позивача не зараховані. За результатами розгляду документів страховий стаж позивача складає 23 роки 0 місяців 23 дні. Враховуючи викладене, в призначенні пенсії за віком відповідно до закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 29.10.1961 року народження 28.03.2022 звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.
Заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницький області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області №1 від 05.04.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для прийняття вказаного рішення слугувало те, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років. Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 28 років. Страховий стаж особи становить 23 роки 0 місяців 23 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за даними документами до страхового стажу не зараховані періоди: 09.04.1984 - 19.19.1985 не зрозуміла дата звільнення; 14.11.1994 - 21.02.1995 відсутня дата та номер наказу на прийняття, печатка не читається; 01.03.1995 - 13.02.1996, 12.04.1996 - 25.11.1996 відсутні назви підприємств куди прийнятий заявник. Для зарахування до страхового стажу вище зазначених періодів роботи запропоновано надати уточнюючі довідки, виданих на підставі первинних документів підприємством (установою, організацією), на якому заявник працював (або ж правонаступником, архівною установою). Враховуючи вищевикладене, відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.04.2022 оскаржуване рішення надіслане позивачу.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 9 Закону України №1058-ІV).

Частиною першою статті 26 Закону України №1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вже встановлено судом підставою для прийняття вказаного рішення слугувало те, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років. Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 28 років. Страховий стаж особи становить 23 роки 0 місяців 23 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за даними документами до страхового стажу не зараховані періоди: 09.04.1984 - 19.19.1985 не зрозуміла дата звільнення; 14.11.1994 - 21.02.1995 відсутня дата та номер наказу на прийняття, печатка не читається; 01.03.1995 - 13.02.1996, 12.04.1996 - 25.11.1996 відсутні назви підприємств куди прийнятий заявник.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 встановлено, що остання працювала у періодах:

з 09.04.1984 - 19.19.1985 на посаді помічника вихователя на підприємстві Дитячі яслі-садок № 369;

з 14.11.1994 - 21.02.1995 на посаді продавця на підприємстві ООО «Селект ЛТД»;

з 01.03.1995 - 13.02.1996 на посаді реалізатора на підприємстві МП «Альфа»;

з 12.04.1996 - 25.11.1996 на посаді продавця у АТ «Лідія».

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у періоди роботи позивача на посаді помічника вихователя на підприємстві Дитячі яслі-садок № 369 регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі -Інструкція № 162).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно пункту 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1Інструкції № 162).

Відповідно до п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм сліду, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її трудового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Пенсійним органом у рішенні від 05.04.2022 вказано, що за даними документами до страхового стажу не зараховані періоди: 09.04.1984 - 19.19.1985 не зрозуміла дата звільнення. Запропоновано позивачу надати уточнюючу довідку.

З приводу вказаного, суд зазначає, що позивач зверталась до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів.

Листом від 15.02.2022 №8/1-418 позивача повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) Дитячі яслі-садок №369 на державне зберігання до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих орган і в Дніпровської міської ради не надходили.

Судом з трудової книжки позивача вбачається, що остання з 09.04.1984 - 19.19.1985 працювала на посаді помічника вихователя на підприємстві Дитячі яслі-садок №369.

Запис про звільнення під номером 6 внесено на підставі наказу №46 від 18.09.1985.

При цьому, наступний запис у трудовій книжці позивача складено 19.09.1985 року.

Таким чином, у рахуванням того, що наказ про звільнення датований 18.09.1985, а наступним робочим днем у іншому підприємстві/організації є 19.09.1985, суд дійшов висновку, що вірною є дата звільнення 18.09.1985 р.

Стосовно періодів роботи позивача з 01.03.1995 - 13.02.1996 на посаді реалізатора на підприємстві МП «Альфа» та з 12.04.1996 - 25.11.1996 на посаді продавця у АТ «Лідія» пенсійним органом у рішенні від 05.04.2022 зазначено, що у записах відсутні назви підприємств куди прийнятий заявник. Запропоновано позивачу надати уточнюючу довідку.

Позивач зверталась до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів.

Листами від 18.03.2022 №8/1-567, №8/1-565 позивача повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) МП «Альфа» та АТ «Лідія» на державне зберігання до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих орган і в Дніпровської міської ради не надходили.

Судом з трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.1995 - 13.02.1996 працювала на посаді реалізатора на підприємстві МП «Альфа», що підтверджується підписом директора МП «Альфа» та з 12.04.1996 - 25.11.1996 на посаді продавця у АТ «Лідія», що підтверджується печаткою АТ «Лідія».

Стосовно періоду роботи позивача на посаді продавця на підприємстві ТОВ «Селект ЛТД» з 14.11.1994 - 21.02.1995, судом встановлено наступне.

Відповідач вказує, що у записах 14.11.1994 та 21.02.1995 відсутня дата та номер наказу на прийняття, печатка не читається. Запропоновано позивачу надати уточнюючу довідку.

Позивач зверталась до Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів.

Листом від 18.03.2022 №8/1-566 позивача повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) ТОВ «Селект ЛТД» на державне зберігання до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих орган і в Дніпровської міської ради не надходили.

Суд вказує, що посилання відповідача на погану якість проставленої печатки спростовується візуальним оглядом трудової книжки позивача з урахуванням наступних висновків суду.

Чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Крім того, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач не має нести відповідальність та не може бути фактично позбавлений пенсійного забезпечення, оскільки чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відтак, на думку суду, відповідач не був позбавлений можливості витребувати інші документи, які б підтверджували роботу позивача у спірний період.

Крім того, суд враховує, що позивач вживала всіх можливих заходів, щоб додатковими доказами підтвердити страховий стаж цього періоду, зокрема зверталася до архівних установ для отримання відомостей з первинних документів по підприємству.

Проте, як вже встановлено судом, до архівного відділу документи з кадрових питань (особового складу) на зберігання не передавалися.

Відтак надати відповідачу додаткові документи на підтвердження свого страхового стажу позивач можливості не мала, але при цьому не повинна нести відповідальність за неналежний документообіг, зокрема, за те, що після припинення роботи роботодавці не здійснити дій щодо передачі документації до архівної установи.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Належним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах є саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області №1 від 05.04.2022 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Щодо частини позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 245 КАС України, визначені повноваження суду при вирішенні справи.

З огляду на зміст статті 245 КАС України законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а статтею 8 Конституції України закріплено що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Статтею 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV визначено, що суди при розгляді справ застосовують принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а також Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту (відновлення) порушеного права позивача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 09.04.1984 р. по 19.09.1985 р. на посаді помічника вихователя на підприємстві Дитячі яслі-садок №369, період роботи 14.11.1994 р. по 21.02.1995 р., на посаді продавця на підприємстві ТОВ «Селект ЛТД», період з 01.03.1995 р. по 13.02.1996 р. на посаді реалізатора на підприємстві МП «Альфа», період з 12.04.1996 р. по 25.11.1996 р. на посаді продавця у АТ «Лідія».

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем у рамках даного позову сплачено суму судового збору у розмірі 992,40 грн. відповідно до квитанції №0.9.1 від 18.05.2022.

Згідно ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄРДПОУ: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області №61 від 05.04.2022 року про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 09.04.1984 р. по 19.09.1985 р. на посаді помічника вихователя на підприємстві Дитячі яслі-садок №369, період роботи 14.11.1994 р. по 21.02.1995 р. на посаді продавця на підприємстві ТОВ «Селект ЛТД», період з 01.03.1995 р. по 13.02.1996 р. на посаді реалізатора на підприємстві МП «Альфа», період з 12.04.1996 р. по 25.11.1996 р. на посаді продавця у АТ «Лідія».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко