Справа № 280/11723/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 280/11723/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року (суддя Татаринов Д.В.) у справі №280/11723/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 09 жовтня 2015 року по 27 листопада 2018 року виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 листопада 2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 09 жовтня 2015 року по 27 листопада 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 листопада 2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . При виключенні його зі списків військової частини, відповідачем не було нараховано та виплачено йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику УБД за період служби.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено

Рішення суду мотивовано ти, що позивач мав право на додаткову відпустку за час проходження служби як особа, що має статус учасника бойових дій, а, отже, має і право на її компенсацію відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Позиція відповідача фактично полягає у тому, що надання додаткових відпусток військовослужбовцям під час особливого періоду прямо

заборонено п.19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки законом не передбачено. крім цього, відповідач вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, який визначено ч.5 ст.122 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09 жовтня 2015 року по 27 листопада 2018 року та має статус учасника бойових дій на підставі посвідчення серії НОМЕР_4 від 08 квітня 2016 року.

ОСОБА_1 був звільнений в запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року (зі змінами), що підтверджується копією витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №315 від 27 листопада 2018 року.

Протягом 2016-2018 років, ОСОБА_1 своїм правом на отримання додаткової відпустки як учаснику бойових дій не скористався, у зв`язку з введенням у зазначений період особливого періоду.

Як вбачається зі змісту витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №315 від 27 листопада 2018 року при виключенні з особового складу військової частини, ОСОБА_1 не виплачувалась компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами в цій частині, врахував правові висновки, викладені Верховним Судом у рішенні від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р.

У вказаному судовому рішенні Верховним Судом, з аналізу положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про відпустки", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зроблено наступні висновки: По-перше, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється. Однак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. По-друге, припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

У рішенні від 16.05.2019 року Верховним Судом вказано ознаки типових справ.

З наявних в матеріалах справи доказів та заявлених позивачем вимог вбачається, що дана справа, в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та зобов`язання відповідача здійснити виплату вказаної компенсації, за ознаками є типовою справою та предмет спору, в даному випадку співпадає з предметом спору зразкової справи №620/4218/18.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Оскільки дана адміністративна справа в цій частині позовних вимог відповідає ознакам типової справи, судом першої інстанції обгрунтовано при вирішенні даної справи враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/4/19 (№620/4218/18).

Встановлені обставини справи, які не заперечуються відповідачем з огляду на доводи апеляційної скарги, встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, не використав дні додаткової відпустки у період проходження військової служби у період 2015 -2018 роки, а відтак набув право на отримання грошової компенсації замість неї у зв`язку із звільненням зі служби в військовій частині.

Оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 №3551-ХІІ, за весь період проходження військової служби, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі дії відповідача слід вважати протиправною бездіяльністю.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для їх задоволення в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2015 - 2018 роки та зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату такої грошової компенсації позивачу за вказаний період.

Щодо аргументів відповідача про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду, який передбачено ч.5 ст.122 КАС України, слід зазначити те, що предметом спору у цій справі є стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки, яка є складовою грошового забезпечення. У свою чергу, строки давності на стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) не застосовуються, що прямо передбачено ч.2 ст.233 КЗпП України.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362,0грн., сплата якого була відстрочена ухвалою суду від 22.07.2022р.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року у справі №280/11723/21 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь державного бюджету судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 23.08.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк