Справа № 380/1751/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 380/1751/20

адміністративне провадження № К/9901/15352/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у складі судді Кузана Р. І. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у складі колегії суддів: Обрізко І. М., Іщук Л. П., Онишкевича Т. В. у справі № 380/1751/20 за позовом Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Комунальне підприємство «Сокальжитлокомунсервіс» (далі - КП «Сокальжитлокомунсервіс») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) (із урахуванням заяв про уточнення та зменшення позовних вимог) про:

- визнання протиправними дій, що полягають у зарахуванні коштів з рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для погашення заборгованості по штрафним (фінансовим) санкціям, пені та уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість по платіжних дорученнях позивача: № 576 від 28 травня 2019 року на суму 66 876,64 грн, № 657 від 14 червня 2019 року на суму 60 000,00 грн, № 706 від 26 червня 2019 року на суму 170 183,00 грн, № 759 від 10 липня 2019 року на суму 10 000,00 грн, № 826 від 25 липня 2019 року на суму 105 701,00 грн, № 772 від 25 липня 2019 року на суму 62 000,00 грн, № 903 від 13 серпня 2019 року на суму 15 000,00 грн, № 975 від 29 серпня 2019 року на суму 37 500,00 грн, № 976 від 29 серпня 2019 року на суму 8797,88 грн, № 974 від 28 серпня 2019 року на суму 169 789,12 грн, № 1022 від 11 вересня 2019 року на суму 27 000,00 грн, № 1072 від 26 вересня 2019 року на суму 160 194,00 грн, № 1080 від 26 вересня 2019 року на суму 63 200,00 грн, № 1073 від 26 вересня 2019 року на суму 3 000,00 грн, № 1123 від 10 жовтня 2019 року на суму 71 000,00 грн, № 1171 від 28 жовтня 2019 року на суму 157 190,00 грн, № 1122 від 10 жовтня 2019 року на суму 14 000,00 грн, № 1219 від 13 листопада 2019 року на суму 9000,00 грн, № 1220 від 13 листопада 2019 року на суму 21 000,00 грн, № 1187 від 26 листопада 2019 року на суму 88 618,86 грн, № 1196 від 27 листопада 2019 року на суму 40 740,14 грн, № 1304 від 26 грудня 2019 року на суму 213 850,00 грн, № 11 від 15 січня 2020 року на суму 4 000,00 грн, № 24 від 15 січня 2020 року на суму 44 900,00 грн, № 25 від 15 січня 2020 року, № 26 від 15 січня 2020 року на суму 14 700,00 грн, № 28 від 16 січня 2020 року на суму 23 500,00 грн, № 72 від 27 січня 2020 на суму 154 587,00 грн;

- зобов`язання внести зміни до інтегрованих карток (облікових) платника податків КП «Сокальжитлокомунсервіс» по ПДВ, шляхом відображення платежу, сплаченого по вказаним вище платіжних дорученнях згідно з призначенням.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач протиправно зарахував в рахунок погашення податкового боргу позивача, що виник до 01 липня 2015 року, сплачені ним поточні податкові зобов`язання по ПДВ на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

КП «Сокальжитлокомунсервіс» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом , перебуває на обліку в податковому органі та зареєстроване платником податку на додану вартість.

Позивачем подано до податкового органу податкові декларації по податку на додану вартість № від 17 травня 2019 року за квітень 2019 року на суму ПДВ 198,461,00 грн; № від 19 червень 2019 року за травень 2019 року на суму ПДВ 230,183,00 грн; № від 17 липня 2019 року за червень 2019 року на суму ПДВ 177,701,00 грн; № від 15 серпня 2019 року за липень 2019 року на суму ПДВ 231,087,00 грн; № від 17 вересня 2019 року за серпень 2019 року на суму ПДВ 253,394,00 грн; № від 16 жовтня 2019 року за вересень 2019 року на суму ПДВ 242,190,00 грн; № від 18 листопада 2019 року за жовтень 2019 року на суму ПДВ 159,359,00 грн; № від 17 грудня 2019 року за листопад 2019 року на суму ПДВ 213,850,00 грн; № від 20 січня 2020 року за грудень 2019 року на суму ПДВ 257,833,00 грн.

Визначені указаними податковими деклараціями податкові зобов`язання по податку на додану вартість сплачені позивачем на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість згідно з платіжними дорученнями, а саме:

за № 576 від 28 травня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за квітень 2019 року» в сумі 66 876,64 грн;

за № 657 від 14 червня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за травень 2019 року» в сумі 60 000,00 грн;

за № 706 від 26 червня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за травень 2019 року» в сумі 170 183,00 грн;

за № 759 від 10 липня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за червень 2019 року» в сумі 10 000,00 грн;

за № 826 від 25 липня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за червень 2019 року» в сумі 105 701,00 грн;

за № 772 від 25 липня.2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за червень 2019 року» в сумі 62 000,00 грн;

за № 903 від 13 серпня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за липень 2019 року» в сумі 15 000,00 грн;

за № 975 від 29 серпня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за липень 2019 року» в сумі 37 500,00 грн;

за № 976 від 29 серпня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за липень 2019 року» в сумі 8 797,88 грн;

за № 974 від 28 серпня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за липень 2019 року» в сумі 169789,12 грн;

за № 1022 від 11 вересня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за серпень 2019 року» в сумі 27 000,00 грн;

за № 1072 від 26 вересня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за серпень 2019 року» в сумі 160 194,00 грн;

за № 1080 від 26 вересня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за серпень 2019 року» в сумі 63 200,00 грн;

за № 1073 від 26 вересня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за серпень 2019 року» в сумі 3 000,00 грн;

за № 1123 від 10 жовтня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за вересень 2019 року» в сумі 71 000,00 грн;

за № 1171 від 28 жовтня 2019 року провело сплату з призначенням платежу: «ПДВ за вересень 2019 року» в сумі 157 190,00 грн;

за № 1122 від 10 жовтня 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за вересень 2019 року» в сумі 14000,00 грн;

за № 1219 від 13 листопада 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за жовтень 2019 року» в сумі 9 000,00 грн;

за № 1220 від 13 листопада 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за жовтень 2019 року» в сумі 21 000,00 грн;

за № 1187 від 26 листопада 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за жовтень 2019 року» в сумі 88 618,86 грн;

за № 1196 від 27 листопада 2019 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за жовтень 2019 року» в сумі 40 740,14 грн;

за № 1304 від 26 грудня 2019 грудня проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за листопад 2019 року» в сумі 213 850,00 грн;

за № 11 від 15 січня 2020 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за грудень 2019 року» в сумі 4 000,00 грн;

за № 24 від 15 січня 2020 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за грудень 2019 року» в сумі 44 900,00 грн;

за № 25 від 15 січня 2020 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за грудень 2019 року» в сумі 55 100 грн;

за № 26 від 15 січня 2020 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за грудень 2019 року» в сумі 14 700,00 грн;

за № 28 від 16 січня 2020 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за грудень 2019 року» в сумі 23 500,00 грн;

за № 72 від 27 січня 2020 року проведено сплату з призначенням платежу: «ПДВ за грудень 2019 року» в сумі 154 587,00 грн.

При цьому, згідно з даними облікової картки платника податків, сплачені позивачем відповідно до вказаних платіжних доручень кошти зараховані відповідачем в рахунок погашення податкового боргу КП «Сокальжитлокомунсервіс» по податку на додану вартість, який підлягав стягненню з позивача до бюджету відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року у справі № 2а-7406/12/1370. Визначений у вказаному судовому рішенні податковий борг у сумі 3 527 082, 94 грн був розстрочений та відстрочений згідно з ухвалою суду від 25 грудня 2012 року.

Заборгованість позивача, яка була предметом стягнення у справі № 2а-7406/12/1370 та розстрочена і відстрочена за ухвалою суду, виникла на підставі самостійно поданих позивачем декларацій по податку на додану вартість за період з серпня 2009 року по вересень 2012 року та податкових повідомлень-рішень, прийнятих податковим органом у вказаний період.

Судами також установлено, що заборгованість позивача, яка була предметом стягнення у справі № 2а-7406/12/1370 та розстрочена і відстрочена за ухвалою суду, виникла на підставі самостійно поданих позивачем декларацій по податку на додану вартість за період з серпня 2009 року по вересень 2012 року та податкових повідомлень-рішень, прийнятих податковим органом у вказаний період.

Позивач звернувся до суду із указаним позовом оскільки вважає протиправними дії відповідача щодо зарахування коштів з рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для погашення заборгованості по штрафним (фінансовим) санкціям, пені та уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

Відповідачем подано касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги відповідача ґрунтуються на тому, що судами попередніх інстанцій помилково не взято до уваги аргументи відповідача про те, що зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість використовується у тому числі і на погашення податкового боргу. При цьому, скаржник наголошує, що у відповідності до положень пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України на податковий орган покладено обов`язок зараховувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків. Крім того, скаржник указав, що судами попередніх інстанцій не були враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у справах № 805/4337/16-а, № 808/2290/17, щодо застосування положень пункту 87.9 статті 87 та пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У відзиві на касаційну скаргу, позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, як такі, що є законними та обгрунтованими.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого.

Відповідно до абзацу першого пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків. Ця компетенція стосується, зокрема виявлення джерел погашення податкового боргу та контролю за дотриманням платником податків черговості погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків визначені статтею 87 ПК України.

Згідно з абзацом першим пункту 87.1 цієї статті джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Законодавцем встановлені особливості щодо визначення джерел сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Відповідно до абзацу другого пункту 87.1 статті 87 ПК України джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (абзац четвертий пункту 87.1 статті 87 ПК України).

Норми статті 95 ПК України встановлюють підстави для здійснення контролюючим органом за платника податків і на користь держави заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Спеціальною нормою, яка регулює стягнення коштів, у тому числі, з рахунків у СЕА ПДВ, є норма абзацу першого пункту 95.3 цієї статті, згідно з якою стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Аналіз наведених норм в їх системному зв`язку дає підстави зробити такий висновок щодо правового регулювання погашення податкового боргу з податку на додану вартість за рахунок коштів у СЕА цього податку: у разі коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за рішенням суду.

Непогашення податкового боргу, зокрема зі сплати штрафних (фінансових) санкцій та пені, дає право контролюючому органу здійснити за цього платника податку і в інтересах держави заходи на погашення податкового боргу, який виник через таку несплату.

У той же час, Верховний Суд наголошує, що такі заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як це вимагається частиною другою статті 19 Конституції України, якою встановлено критерій поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Неправомірна поведінка невладного суб`єкта у цих відносинах не може виправлятися неправомірною поведінкою владного суб`єкта.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено, у постановах Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 440/4082/18, від 10 вересня 2019 року у справі № 1840/3549/18, від 05 травня 2021 року у справі № 480/1856/19.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій на підставі резолютивної частини постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року у справі № 2а-7406/12/1370, заборгованість в сумі 3 923 082, 94 грн вирішено стягнути лише з рахунків КП «Сокальжитлокомунсервіс». Іншого судового рішення про стягнення боргу позивача з рахунків в системі електронного адміністрування податку на додану вартість відповідачем суду не надано.

При цьому, податковий борг, у погашення якого зараховано відповідачем самостійно сплачені позивачем кошти, виник до 01 липня 2015 року, а тому, відповідно до норм пункту 87.1 статті 87 ПК України, не можуть бути джерелом погашення податкового боргу кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Колегія суддів також вказує на те, що згідно з положеннями частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції здійснює перегляд судових рішень на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставою відкриття вказаного касаційного провадження були доводи скаржника стосовно не врахування правових позицій Верховного Суду, викладених у справах № 805/4337/16-а, № 808/2290/17, щодо застосування положень пункту 87.9 статті 87 та пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що наведені позиції Верховного Суду у зазначених справах сформовані Судом за результатом розгляду вказаних справ, зважаючи на обсяг наданих позивачами доказів в підтвердження реальності здійснення господарських операцій. При цьому, така позиція Суду не стосується порядку застосування певних норм права, що мала би враховуватись судами попередніх інстанцій при розгляді аналогічних спорів, а є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а підстави, наведені скаржником для касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, не є такими, що відповідають вимогам пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Згідно з частиною першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі № 380/1751/20 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко