Справа № 640/6377/22
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 червня 2022 року справа №640/6377/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доСвятошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Святошинський ВДВС у м. Києві)
третя особаУправління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі по тексту - третя особа, Управління патрульної поліції у місті Києві)
про1) визнання протиправною та скасування постанови Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 14 лютого 2022 року, винесену у виконавчому провадженні №68347791; 2) визнання протиправною та скасування постанови Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розмір мінімальних витрат від 14 лютого 2022 року, винесену у виконавчому провадженні №68347791; 3) визнання протиправною та скасування постанови Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника від 14 лютого 2022 року, винесену у виконавчому провадженні №68347791
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваних постанов, оскільки виконавчі дії проведені після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою від 14 квітня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/6377/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання; залучив Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідач та третя особа відзиву на адміністративний позов чи письмових пояснень до суду не надали.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження №68347791, 24 січня 2022 року до Святошинського ВДВС у м. Києві надійшла заява Управління патрульної поліції у м. Києві (без дати та номера) про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови від 01 жовтня 2020 року серії ЕАМ №3218705 про стягнення з позивача подвійного розміру штрафу у сумі 1 020,00 грн.

Позивач оскаржила зазначену постанову до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою від 05 жовтня 2020 року у справі №761/31070/20 Шевченківський районний суд міста Києва матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови від 01 жовтня 2020 року серії ЕАМ №3218705 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності передав на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Ухвалою від 21 травня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва відкрив спрощене позовне провадження у справі №761/31070/20.

Станом на час розгляду справи Окружним адміністративним судом міста Києва відсутні докази прийняття рішення у справі №761/31070/20.

14 лютого 2022 року головний державний виконавець Святошинського ВДВС у м. Києві Компанець Р.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №68347791 про арешт коштів боржника та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Матеріалами справи встановлено, що виконавче провадження №68347791 відкрито на підставі постанови серії ЕАМ №3218705, виданої 01 жовтня 2020 року Управлінням патрульної поліції у м. Києві.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред`явлених позовних вимог, звертає увагу на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною другою статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 3001 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За приписами статті 3001 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 142 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 142 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Згідно з частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Частиною першою статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вищевикладених норм права вбачається, що оскарження особою постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу зупиняє її примусове виконання до розгляду відповідної скарги, оскільки у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу вона підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, встановленого для добровільної сплати штрафу порушником, - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Як встановлено вище, 01 жовтня 2020 року, тобто, ще до моменту пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із відповідною позовною заявою про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3218705, виданої 01 жовтня 2020 року Управлінням патрульної поліції у м. Києві.

Суд встановив, що згідно ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року за поданою заявою відкрито провадження №761/31070/20 та розгляд зазначеної справи триває.

Отже, вказане вище свідчить про передчасність звернення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ЕАМ №3218705, виданої 01 жовтня 2020 року Управлінням патрульної поліції у м. Києві, до примусового виконання.

При цьому, суд зважає на те, що згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова серії ЕАМ №3218705, видана Управлінням патрульної поліції у м. Києві 01 жовтня 2020 року, а з відмітки на постанові вбачається, що вона набрала чинності 11 жовтня 2020 року.

У той же час, до Святошинського ВДВС у м. Києві заява про відкриття виконавчого провадження подана 24 січня 2022 року, тобто з пропуском тримісячного строку пред`явлення до примусового виконання.

За приписами пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на наведені положення Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, отримавши 24 січня 2022 року постанову серії ЕАМ №3218705, видану Управлінням патрульної поліції у м. Києві 01 жовтня 2020 року, повинен був перевірити її на відповідність вимогам частини першої статті 4 цього Закону та, встановивши, що її подано з пропуском встановленого статтею 12 цього Закону строку пред`явлення до виконання, повернути її стягувачу без прийняття до виконання.

Натомість, державний виконавець, всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» не вчинив вказаних дій, у зв`язку з чим прийняв виконавчий документ до виконання та виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №68347791, та, як наслідок, інші оскаржувані постанови, зокрема, про розмір мінімальних витрат та арешт коштів боржника, з огляду на що, позовні вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню, а постанови - скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірності прийняття постанов у рамках виконавчого провадження №68347791, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

В частині розподілу судових витрат, суд звертає увагу на таке.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою від 14 квітня 2022 року суд відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подання адміністративного позову в адміністративній справі №640/6377/22 до ухвалення судового рішення у справі.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи те, що за подання даного позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 977,20 грн., останній підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського ВДВС у м. Києві.

В частині питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить із такого.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Частиною другої статті 2 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.

Згідно із частиною першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з аналізу зазначених вище норм вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин позивач має надати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду: копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 лютого 2022 року, рахунок-фактуру №2 від 21 лютого 2022 року на суму 5 000,00 грн., акт наданих послуг №1 від 21 лютого 2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1222401 від 21 лютого 2022 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність серії КС №7836/10 від 05 червня 2019 року.

Згідно пункту 3.2.5 договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 лютого 2022 року платежі за даним договором здійснюються клієнтом шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на рахунок адвокатського бюро.

З аналізу наданих документів встановлено, що позивач не надав доказів, що підтверджують факт оплати послуг адвоката, зокрема, перерахування безготівкових грошових коштів на рахунок адвокатського бюро.

При цьому, суд зауважує, що до таких документів відносяться платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо. Тобто будь-який документ, що підтверджує перерахування коштів.

Разом з тим, наданий рахунок-фактура №2 від 21 лютого 2022 року на суму 5 000,00 грн. не може слугувати належним доказом на підтвердження оплати послуг адвоката.

З огляду на зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 14 лютого 2022 року, винесену у виконавчому провадженні №68347791.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розмір мінімальних витрат від 14 лютого 2022 року, винесену у виконавчому провадженні №68347791.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника від 14 лютого 2022 року, винесену у виконавчому провадженні №68347791.

5. Стягнути на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/22030101, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783, рахунок отримувача - UA4026007, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у розмірі 2 977,20 грн. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9; ідентифікаційний код 34999049);

Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 9; ідентифікаційний код 40108646).

Суддя В.А. Кузьменко