Справа № 640/9967/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 червня 2022 року справа №640/9967/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомАдвокатського об`єднання «Неофеліс Ло Груп» (далі по тексту - позивач)
доДержавного бюро розслідувань (далі по тексту - відповідач, ДБР)
про1) визнання протиправними дій посадових осіб ДБР, щодо віднесення Положення про Управляння з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках до інформації з обмеженим доступом, а саме до інформації для службового користування; 2) зобов`язання ДБР надати належним чином засвідчену копію Положення про Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Адвокатському об`єднанню «Неофеліс Ло Груп» та опублікували його на офіційному сайті Державного бюро розслідувань в мережі інтернет
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач протиправно відніс Положення про Управляння з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках (далі по тексту - Положення) до інформації з обмеженим доступом, оскільки вказане положення є публічною інформацією, не підпадає під ознаки пункту 2 частини першої статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у зв`язку з тим, що не є інформацією, яка зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку віднесено до державної таємниці; якщо інформація не належить до жодної із визначених частиною першою статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» категорій, доступ до неї не може обмежуватись на підставі того, що вона є службовою.

Ухвалою від 19 квітня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/9967/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про правомірність віднесення Положення про Управляння з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках до інформації з обмеженим доступом, а саме до інформації для службового користування, зважаючи на те, що інформація, що міститься в Положенні може вплинути на ставлення громадян до новоствореного правоохоронного органу, а шкода від її оприлюднення переважає суспільний інтерес над її розголошенням, адже створить потенційні репутаційні ризики; позивач не направив жодного запиту про надання інформації до ДБР, у тому числі з приводу надання тексту Положення, а тому підстави для звернення до суду відсутні.

У відповіді на відзив позивач додатково обґрунтував позовні вимоги зазначивши, що надання запитуваної інформації, яка міститься в Положенні навпаки покращить репутацію ДБР та забезпечить високий рівень довіри громадськості до цього органу.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Адвокатським об`єднанням «Неофеліс Ло Груп» в інтересах ОСОБА_1 направлено адвокатський запит від 10 лютого 2021 року на ім`я ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3., у якому, зокрема, просив надати інформацію, чи затверджено Положення, або будь-які інші документи, що регулюють діяльність Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Центрального апарату ДБР; оприлюднити на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет Положення.

За результатами розгляду вказаного запиту, листом від 15 лютого 2021 року №4526-21, ДБР повідомило, що відповідним наказом ДБР з грифом «Для службового користування» затверджено Положення про Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, доступ до якого обмежений. Також, проінформовано, що відповідно до статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», пункту 1.14 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та його територіальних управліннях Держаного бюро розслідувань, затвердженого наказом ДБР від 20 серпня 2020 року №434 (зі змінами) відсутні правові підстави для розміщення на офіційному вебсайті ДБР вказаного Положення, оскільки зазначене віднесено до переліку відомостей, яким присвоєно гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Також, із запитом про доступ до публічної інформації звернувся ОСОБА_2 , як фізична особа. у якому просив надати копію Положення та оприлюднити його на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет.

У відповідь на запит ОСОБА_2 , ДБР повідомило про відсутність підстав для надання запитуваного документа, оскільки до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР віднесено, зокрема, відомості про режимно-секретні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю, підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, що містяться в положеннях про зазначені, підрозділи та посадових інструкціях/службових обов`язках працівників цих підрозділів.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва керується такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У контексті завдання адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести, а суд - встановити, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі №1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі», а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом».

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити попереднє становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Так, у якості підстави для звернення до суду із цим позовом, позивач зазначає ненадання у відповідь на запити інформації, яка на його думку є публічною.

Як встановив суд вище, адвокатський запит від 10 лютого 2021 року Адвокатське об`єднання «Неофеліс Ло Груп» подало в інтересах ОСОБА_1 , а запит про надання публічної інформації від 26 березня 2021 року подано фізичною особою ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що під час звернення з адвокатським запитом, позивач діяв не як запитувач публічної інформації, а як представник фізичної особи ОСОБА_1 та вчиняв дії від його імені.

Запит про надання публічної інформації від 26 березня 2021 року подано ОСОБА_2 , як фізичною особою.

Позивач не надав доказів того, що звертаючись із вказаним запитом ОСОБА_2 діяв в інтересах Адвокатське об`єднання «Неофеліс Ло Груп», як адвокат, що входить до складу адвокатського об`єднання.

При цьому, матеріали справи не містять інформації, що ОСОБА_2 здійснює представництво інтересів адвокатського об`єднання чи входить до його складу та відповідно до установчих документів має право здійснювати представництво інтересів позивача.

У свою чергу, дослідивши зміст позовної заяви та наявні у справі докази, суд встановив, що позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а посилається на суспільний інтерес.

Таким чином, позивач не довів, що дії відповідача, щодо віднесення Положення про Управляння з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках до інформації з обмеженим доступом, а саме до інформації для службового користування будь-яким чином порушують чи обмежують його права та інтереси, а опублікування Положення на офіційному сайті ДБР в мережі інтернет призведе до будь-яких юридичних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не є суб`єктом правовідносин, які склались в результаті віднесення Положення до інформації з обмеженим доступом, а тому такі дії відповідача не можуть порушувати його прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Адвокатського об`єднання «Неофеліс Ло Груп» не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Адвокатському об`єднанню «Неофеліс Ло Груп» у задоволені адміністративного позову повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Адвокатського об`єднання «Неофеліс Ло Груп» (61072, м. Харків, вул. 23 Серпня, 34; ідентифікаційний код 43360042);

Державне бюро розслідувань (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28; ідентифікаційний код 41760289).

Суддя В.А. Кузьменко