Справа № 826/6860/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року м. Київ № 826/6860/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
до Державного підприємства «Завод «Генератор»
про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві з позовом Державного підприємства «Завод «Генератор» про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у розмірі 1 311 022,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державне підприємство «Завод «Генератор», зареєстроване у Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За Державним підприємством обліковується непогашена заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (а саме: відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п. «б» - «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (за списком №2)) за період з 01.11.2015 по 31.03.2017, всього у загальній сумі 1 311 022,94 грн. В порушення вимог чинного законодавства відповідач після отримання відповідних розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідні суми в оплату витрат на виплату та доставку таких пільгових пенсій не перерахував, у зв`язку з чим на середину травня 2017 року утворилась зазначена заборгованість. Вказана сума боргу є узгодженою, оскільки відповідачем не оскаржувались рішення (дії) органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсій на пільгових умовах тим чи іншим працівникам державного підприємства, які свого часу працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Оскільки відповідач в добровільному порядку суму заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, не погасив, відтак така заборгованість, на думку позивача, підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Мазур А.С. від 29.05.2017 було відкрито провадження у справі №826/6860/17 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду в порядку скороченого провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2017 у справі №826/6860/17, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017, позов було задоволено. А саме вирішено стягнути з Державного підприємства «Завод «Генератор» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заборгованість з відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у сумі 1 311 022,94 грн.

В подальшому постановою Верховного Суду від 13.01.2022 (номер провадження №К/9901/4304/18 всі вказані рішення судів у справі №826/6860/17 скасовані, а матеріали судової справи направлені на новий розгляд до суду першої інстанції. При ухваленні своєї постанови від 13.01.2022 Касаційний суд дійшов висновку, що кошти сплачені Державним підприємством були зараховані органом Пенсійного фонду України в хронологічному порядку в рахунок погашення наявної заборгованості, яка виникла раніше. У зв`язку з цим суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що сума фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01.11.2015 по 31.03.2017 у розмірі 1 311 022,94 грн. залишилась непогашеною та підлягає стягненню в судовому порядку. Разом з тим, судами не було враховано те, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано органам Пенсійного фонду України лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Проте, суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею. Отже, позивачу не було надано право спрямовувати сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на погашення заборгованості за попередні періоди у хронологічному порядку, як це передбачено п. 5.4 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-2. У підсумку до своїх висновків Верховний Суд зауважив, що під час нового розгляду справи №826/6860/17 суд першої інстанції має з`ясувати обставини щодо того, чи включає сума сплачених відповідачем фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій суму таких витрат за період з 01.11.2015 по 31.03.2017 в загальному розмірі 1 311 022,94 грн., стягнення якої є предметом заявленого адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2022 матеріали справи №826/6860/17 прийняті до провадження суддею Окружного адміністративного суду міста Києва Скочок Т.О., витребувано від сторін необхідні процесуальні документи та докази, та вирішено подальший розгляд цієї справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія цієї ухвали була отримана уповноваженими представником відповідача та представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступником припиненого 27.04.2018 Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві), про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №574 та розписка про отримання процесуального документу від 07.02.2022.

Таким чином, в розумінні процесуальних норм сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження в адміністративній справі, а також про їх процесуальні права та обов`язки, зокрема, про право подати до суду відповідні процесуальні документи та додаткові докази.

Однак у встановлений судом строк відповідач відзив на позов (з урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у тексті постанови від 13.01.2022) та жодні інші документи до суду не подав.

Натомість від представника позивача (Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві) через канцелярію суду надійшло клопотання від 18.02.2022 з питань здійснення заміни сторони (позивача) у справі на правонаступника та про закриття провадження у справі.

За результатами розгляду цього клопотання в частині заміни сторони у справі суд прийняв ухвалу від 09.06.2022, якою вирішив питання про заміну сторони (позивача) у справі його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, .

Стосовно обґрунтованості поданого позивачем клопотання про закриття провадження у справі суд дійшов висновку про наступне. В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив, що станом на 17.02.2022 заявлена в рамках цієї позовної заяви сума заборгованості 1 311 022,94 грн. погашена. На підтвердження чого представник позивача подав разом із клопотанням довідку від 17.02.2022 вих. №2600-0604-7/29677 та картку особового рахунку з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2.

У силу норм ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Дослідивши та проаналізувавши додані до клопотання документи, суд дійшов висновку, що такі не підтверджують обставини, з якими норми ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язують виникнення підстав для закриття провадження у справі. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача в описаній частині та закриття провадження у справі з причини, наведеної у такому клопотанні.

Розглянувши наявні у справі матеріали (з урахуванням клопотання позивача від 18.02.2022), з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи по суті з огляду на наступне.

Як вбачається з тексту постанови Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №826/6860/17, в ході попереднього розгляду цієї справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що за ДП «Завод «Генератор» обліковуються особи, які отримують пенсію, відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до п. «б» - «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно складених розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за період з 01.11.2015 по 31.03.2017 ДП «Завод «Генератор» мало сплатити загальну суму таких витрат у розмірі 1 311 022,94 грн.

Посилаючись на обставин не сплати державним підприємством станом на середину травня 2017 року вказаних витрат Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало до Окружного адміністративного суду міста Києва цей позов.

В подальшому, 19.04.2022 представник позивача подав до суду клопотання від 18.02.2022 вих. №2600-0902-7/30118, у тексті якого повідомив суд про відсутність станом на 17.02.2022 заявленої до стягнення заборгованості з відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку зі сплатою такою в повному обсязі.

Наведені у клопотанні від 18.02.2022 обставини підтверджуються доданими до нього довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.02.2022 вих. №2600-0604-7/29677 та витягом з картки особового рахунку ДП «Завод «Генератор» з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за період з 01.01.2015 по 14.02.2022, та у свою чергу відповідачем не були спростовані.

Розглядаючи справу по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від останнього місця роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами 2 та 3 ст. 25 Закону №2464-VI передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч. 6 ст. 25 Закону №2464-VI).

Згідно з п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам, відповідно до пункту пунктів «б»-«з» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII за списком №2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому, обов`язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004, не пов`язаний з датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Зазначений висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25.09.2012 у справі №21-251а12 та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.02.2019 у справі №809/602/17, від 28.02.2019 у справі №808/329/17, від 12.03.2019 у справі №809/602/17.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, а відповідно до статті 2 об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з абз. 1-2 пп. 2.1.1 п. 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (надалі - Інструкція), платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Пунктом 6.1 Інструкції (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у таких розмірах: починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Пунктом 6.4 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пунктом 6.5 Інструкції визначено, що розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

За змістом пункту 6.7 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

З наведеного можна зробити висновок, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на орган Пенсійного фонду України, підприємства зобов`язані здійснювати відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених органом Пенсійного фонду України, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, які надсилаються страхувальнику.

В ході розгляду судом цієї справи Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало до суду документальні докази відсутності наразі заявленої до стягнення суми заборгованості по витратах (1 311 022,94 грн.) у зв`язку із погашенням такої заборгованості. Дана обставина у свою чергу виключає підстави для вирішення судом питання щодо стягнення вказаної суми заборгованості боргу у судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані позивачем докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві у задоволенні адміністративного позову повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок