Справа № 640/16841/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року м. Київ № 640/16841/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Дергеокадастру у Київській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Дергеокадастру у Київській області (надалі - відповідач), адреса: 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14, Головного управління Дергеокадастру у Львівській області (надалі - відповідач), адреса: 79019, місто Львів, проспект В. Чорновола, будинок 4, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :38:018:0009 площею 0,1000 га. для індивідуального садівництва внесені до Державного земельного кадастру 24 травня 2021 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (розробник ФОП ОСОБА_2 ).

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок суб`єктом владних повноважень протиправних рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва та направити справу для продовження розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року скасовано, та адміністративну справу № 640/16841/21 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду місто Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Дергеокадастру у Львівській області про зобов`язання вчинити дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги у справі № 640/16841/21, шляхом виділення в окреме провадження вимог до Головного управління Дергеокадастру у Львівській області про:

- зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :38:018:0009 площею 0,1000 га. для індивідуального садівництва внесені до Державного земельного кадастру 24 травня 2021 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (розробник ФОП ОСОБА_2 ).

Отже, в межах розгляду даної справи суд розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Дергеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу № 10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було грубо порушено, проігноровано порядок розгляду клопотання позивача від 08 квітня 2020 року про надання дозволу на розробку проекту документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовним розміром 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, чим було позбавлено ОСОБА_1 конституційного земельного та гарантії соціального захисту права на отримання земельної ділянки.

При цьому, позивач зазначає, що 27 квітня 2021 року відповідачем також протиправно було прийнято рішення № 10-1848/15-21-сг про надання дозволу третій особі на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, беручи до уваги той факт, що позивачем 08.04.2020 року було подано клопотання про надання саме йому відповідного дозволу щодо відведення земельної ділянки та таке клопотання було розглянуто 08 травня 2020 року з прийняттям рішення про відмову в його задоволенні, в той час, як третьою особою клопотання було подано пізніше та його було задоволено.

Також, позивач наголошує, що оскаржуване рішення № 10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» третій особі, було прийнято відповідачем всупереч існуючого судового спору в Окружному адміністративному суді м. Києва у справі № 640/11417/20 між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області щодо бажаної земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

На переконання позивача вказані обставини свідчать про завчасну домовленість, співпрацю окремих осіб Головного управління Держгеокадастру у Київській області та третіх осіб в отриманні у власність земельної ділянки, яка співпадає з бажаною земельною ділянкою ОСОБА_1 , а тому позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування наказу № 10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року.

Ухвали про відкриття провадження у справі, роз`єднання позовних вимог та копію позову було отримано уповноваженою особою відповідача 13 грудня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 03 1.

Станом на момент винесення судом даного рішення на адресу суду не надходило від відповідача відзиву на позовну заяву з невідомих суду причин.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, судом враховано, що відповідач із заявою про продовження строку для надання відзиву до суду не звертався, про неможливість його подання з об`єктивних причин - клопотання не подавав. Враховуючи необхідність розгляду справи протягом розумного строку, а також враховуючи те, що з дати отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі сплинуло більше двох місяців, а відповідач жодних заяв та клопотань в цій справі не подавав, будучи обізнаним про її розгляд, суд дійшов висновку про можливість винесення судового рішення у справі на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

08 квітня 2020 року ОСОБА_1 було направлено до Головного управління Держгеокадастру у Київській області клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 08 травня 2020 року № 10-7390/15-20 вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1000 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва з підстав невідповідності частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

В додатку до зазначеного наказу вказано, що бажана до відведення земельна ділянка знаходиться на угіддях - піски (землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, поверхня яких зовсім або майже не покрита будь-якою рослинністю). Враховуючи зазначене, для вирішення питання по суті позивачеві рекомендовано визначитись з іншим місцем розташування бажаної до відведення земельної ділянки та звернутись з клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

02 червня 2020 року Окружним адміністративним судом м. Києва було відкрито провадження у справі № 640/11417/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, в межах розгляду якої позивачем було заявлено вимогу, зокрема про визнання протиправним та скасування наказу від 08 травня 2020 року № 10-7390/15-20 про відмову позивачеві у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1000 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва з підстав невідповідності ч. 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Рішення у справі № 640/11417/20 станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом та вирішення даного спору ще не прийнято.

Разом з тим, 27.04.2020 відповідачем було прийнято наказ № 10-1848/15-21-сг яким вирішено надати третій особі дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1000 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва.

Позивач, не погоджуючись із наказом від 27 квітня 2021 року № 10-1848/15-21-сг, яким вирішено надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою третій особі, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані "відведення" та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 320/1177/19 також вказано про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво, за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Аналіз статей 116, 118 Земельного кодексу України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

Таким чином, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою за своєю правовою природою не породжує виникнення у особи, якій надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки права власності на таку ділянку, а зазначений дозвіл є всього лиш наслідком виконання дотримання особою порядку звернення за таким дозволом.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду України від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а, від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, та у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 308/10004/16-а.

Отже, надання відповідачем дозволу на розроблення проекту землеустрою іншим особам не позбавляє позивача права на самостійне звернення до органу виконавчої влади для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою в подальшому.

Таким чином, оспорюваним рішенням від 27 квітня 2021 року № 10-1848/15-21-сг не порушено прав та інтересів позивача, враховуючи також те, що станом на дату його прийняття за позивачем не було закріплено жодних прав на спірну земельну ділянку.

Суд наголошує, що в даному випадку позивач оскаржує саме наказ Головного управління Дергеокадастру у Київській області від 27 квітня 2021 року, яким вирішено надати третій особі дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, натомість, наказ, яким вирішено відмовити позивачеві в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на таку земельну ділянку від 08 травня 2020 року, останнім оскаржується в межах адміністративної справи № 640/11417/20 та є належним способом захисту порушених прав та інтересів.

В контексті наведеного суд також вважає за потрібне звернути увагу на процесуальну правосуб`єктність сторін та наявність порушених прав та інтересів позивача у даній справі.

Як визначено пунктом 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства Україна, у позовній заяві зазначається обґрунтоване порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.

Так, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року № К/9901/1141/18, від 29 березня 2018 року № А/9901/94/18800/35/17.

Відповідно до пункту 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства Україна індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В даній справі позивач оскаржує саме індивідуальний акт - наказ №10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який стосується виключно прав осіб, які в ньому зазначені.

Верховний Суд України у своїй постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 2а- 2885/12/1470 висловив правову позицію, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Позивач оскаржили рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивачів, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останніх і права на захист, тобто, права на звернення із адміністративним позовом. Посилання позивачів на їхнє право звернення до суду з цим позовом є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосується безпосередньо їх прав.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд в ухвалах від 02 січня 2018 року в справі № 9901/22/17, від 02 липня 2018 року в справі № 9901/657/18, де вказано, що відсутність у будь - кого, зокрема, й у позивача, прав та/або обов`язків у зв`язку з виданням оскарженого указу - не породжує у такої особи і права на захист, тобто, права на звернення із цим адміністративним позовом.

Отже, на переконання суду, в межах розгляду даної справи, право на судовий захист в позивача відсутній, оскільки оскаржуваний наказ від 27 квітня 2021 року, який є актом індивідуальної дії, стосується третіх осіб, натомість в межах розгляду адміністративної справи № 640/11417/20, як встановлено судом, позивачем вірно оскаржується наказ від 08 травня 2020 року № 10-7390/15-20-сг, який стосується його прав та інтересів, оскільки саме таким наказом позивачеві було відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Таким чином, враховуючи, що оспорюваним рішенням від 27 квітня 2021 року № 10-1848/15-21-сг не порушено прав та інтересів позивача, з врахуванням наведених вище висновків суду, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

При цьому, суд також зазначає, що фактично позовна заява містить обґрунтування протиправності наказу від 08 травня 2020 року № 10-7390/15-20-сг, який є предметом розгляду в іншій адміністративній справі.

Щодо клопотання позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог, суд зазначає, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/6913/22 клопотання ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог задоволено та залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про зобов`язання вчинити.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні) сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 06 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58) принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Дергеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

2. Судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова