Справа № 640/545/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Київ № 640/545/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проГоловного управління Державної податкової служби у місті Києві визнання протиправним та скасування акта від 06.10.2020 №360/26-15-33-13-15/ НОМЕР_1 , визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2020 №,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати акт Головного управління ДПС у м. Києві від 06.10.2020 № 360/26-15-33-13-15/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 10.12.2020 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що у нього відсутні будь-які заборгованості перед бюджетом стосовно сплати транспортного податку. Також повідомив, що вчасно здійснював оплату транспортного податку та не мав заборгованості, що підтверджується відповідними листами контролюючих орагнів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2021 позовну заяву заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 640/545/21 та визначено, що справа буде розглядатись без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

17.02.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву Головного управління ДПС у м. Києві, відповідно до змісту якого відповідач із позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими, виходячи із того, що відповідне грошове зобов`язання у розмірі 6250 грн визначене позивачу у зв`язку із порушенням останнім граничного строку сплати суми грошового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб.

22.02.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив позивача, у якому позивач посилається на визнання відповідачем фактів оплати транспортного податку. Також звертає увагу на факт відсутності спростувань позиції позивача стосовно сплати суми штрафних санкцій на загальну суму 7140,24 грн.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив позивача не скористався.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши всі наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві 06.10.2020 проведено камеральну перевірку платника податків - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) щодо сплати (несвоєчасної сплати) транспортного податку з фізичних осіб, в частині своєчасної сплати транспортного податку з фізичних осіб.

За результатом проведеної камеральної перевірки було встановлено порушення позивачем пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), а саме несвоєчасна сплата транспортного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації податку 18011001).

Відповідні відомості відповідачем викладені у Акті про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 за № 360/26-15-33-13-15/ НОМЕР_1 .

У подальшому, 10.12.2020 на підставі вказаного вище акту про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 за № 360/26-15-33-13-15/ НОМЕР_1 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , відповідно до змісту якого на підставі ст. ст. 122, 126 ПК України за затримку сплати транспортного податку з фізичних осіб позивачу визначене грошове зобов`язання у розмірі 6250,00 грн. що становить 20% від суми 31250,00 грн.

Позивач подавав заперечення на вказаний вище акт, проте відповідач відмовив у задоволенні відповідних заперечень та залишив Акт про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 за № 360/26-15-33-13-15/ НОМЕР_1 без змін.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 67 Конституції України визначено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України № 71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 Податкового кодексу України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

Так, відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно із положеннями підпункту 267.2,1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Абзацом другим зазначеного підпункту така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно допідпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 ПК України).

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (підпункт 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України).

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

За приписами підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

За приписами норм п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В розумінні норми ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Пунктами 42.1, 42.2, 42.4 статті 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно із п. п. 267.8.1. пункту 267.8 статті 267 ПК України, транспортний податок сплачується, зокрема: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом, відповідно до наданих учасниками справи доказів, встановлені наступні обставини, що мають значення для справи:

17.01.2018 - складення контролюючим органом податкової вимоги від 17.01.2018 №8322-17, сума податкового боргу 18750 грн - підтверджується копією відповідної податкової вимоги наданою позивачем;

02.05.2018 - сплата позивачем 18750 грн, призначення платежу: *;101; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 ; транспортний податок з фізичних осіб ; підтверджується копією квитанції № 5 ГУ Ощадбанку по м. Києву та області від 02.05.2018 наданою позивачем;

03.05.2018 - сплата позивачем 12500 грн, призначення платежу: *;101; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 ; транспортний податок з фізичних осіб ; підтверджується копією квитанції № 4 Ощадбанку від 03.05.2018, наданою позивачем;

05.05.2018 - прийняття контролюючим органом податкового повідомлення рішення № 0-2651, податковий період: 2018 рік, сума податкового зобов`язання: 25000 грн (за автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2017 року); підтверджується копією відповідного податкового повідомлення-рішення наданою позивачем;

08.05.2018 - сплата позивачем 7140,24 грн, призначення платежу: *;101; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 ; надходження до бюджету коштів в рахунок погашення податкового боргу; підтверджується копією квитанції № 10 Ощадбанку (каса № 3) від 08.05.2018 наданою позивачем;

01.06.2018 - сплата позивачем 25000 грн, призначення платежу: *;101; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 ; транспортний податок з фізичних осіб; підтверджується копією квитанції № 14 ГУ Ощадбанку по м. Києву та області від 01.06.2018 наданою позивачем.

Із результатів розгляду заперечень на Акт про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 за № 360/26-15-33-13-15/ НОМЕР_1 , копія якого надана позивачем, судом встановлено, що контролюючим органом проведені наступні обчислення транспортного податку:

за 2015 рік - 16.08.2017 сформовано податкове повідомлення-рішення № 0010/Т/13-05-Р на суму 25000,00 грн, яке відповідно до позиції відповідача направлено позивачу рекомендованим листом на адресу його реєстрації, проте 21.12.2017 повернуто, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання;

за 2017 рік - 30.06.2017 сформовано податкове повідомлення-рішення № 81273-13 на суму 25000,00 грн, яке відповідно до позиції відповідача направлено позивачу рекомендованим листом на адресу його реєстрації, проте 28.08.2017 повернуто, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно ж до відзиву на позовну заяву відповідача, контролючим органом були проведені наступні обчислення податку:

за автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER за 2015 рік у сумі 12500,00 грн, згідно податкового повідомлення-рішення від 16.08.2017 № 0010/Т/13-05-Р;

за автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200 за 2017 рік у сумі 18750,00 грн, згідно податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 81273-13.

Доказів направлення відповідних податкових повідомлень-рішень суду відповідачем надано не було, як і копій відповідних податкових повідомлень-рішень.

Разом із тим, суд звертає увагу відповідача на той факт, що у листі за результатами розгляду заперечень на Акт про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 за №360/26-15-33-13-15/, а також відзиві на позовну заяву відповідач вказує різні суми, що визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 16.08.2017 № 0010/Т/13-05-Р та від 30.06.2017 № 81273-1.

Учасниками справи, зокрема позивачем, сума грошових зобов`язань визначена контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях вказаних вище, не оспорюються.

З метою встановлення об`єктивної істини по справі судом були досліджені відомості із особистого кабінету платника податків позивача, що були додані ним до відповіді на відзив.

Так, відповідно до відомостей, що містяться у роздруківці по стану розрахунків з бюджетом по платежу 50 "ТРАНСПОРТНИЙ ПОДАТОК З ФІЗИЧНИХ ОСІБ":

станом на 31.12.2017 за позивачем обліковувалася заборгованість у розмірі 18750 грн, що, на думку суду, відповідає сумі податкових зобов`язань визначених контролюючим органом за автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200 за 2017 рік у сумі 18750,00 грн, згідно податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 81273-13;

24.01.2018 позивачу нараховано податок на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок) за податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" № 010/Т/13-05-Р від 16.08.2017 у сумі 12500 грн;

03.05.2018 відображено зарахування двома платежами 31250 грн.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що вказані вище роздруківки (витяги із особистого кабінету платника податків) не засвідчені позивачем у встановленому законом порядку (суду надані листи паперу із наявними на ньому відображеннями роздрукованих даних у табличній формі), тому суд не визнає їх письмовим доказом, чи паперовою копією електронного доказу.

Із наданих відповідачем письмових доказів судом встановлено, що:

Акт про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 № 360/26-15-33-13-15/ був отриманий Позивачем 16.11.2020;

податкове повідомлення-рішення від 10.12.2020 № було отримано Позивачем 18.12.2020.

Разом із тим суд зазначає, що у відповідності до п. 267.8 ст. 267 ПК України строки сплати податку фізичними особами становлять встановлюються ПК України протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Суд звертає увагу на те, що протягом усього часу розгляду справи судом, суду відповідачем не були надані судом докази того, що позивачу були вручені податкове повідомлення-рішення від 16.08.2017 № 0010/Т/13-05-Р та податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 81273-13, у зв`язку із чим суд об`єктивно позбавлений можливості встановити наявність у діях/бездіяльності позивача ознак порушення позивачем правил сплати (перерахування) податків.

Суд зауважує на те, що відповідальність платника податків, передбачена п. 126.1 ст. 126 ПК України (у редакції ПК України чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наступає виключно у випадку у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання.

При цьому, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, такому платнику податків визначається сума штрафу у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 267.8 ст. 267 ПК України строки сплати податку фізичними особами становлять встановлюються ПК України протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 57.2 ст. 57 ПК України (у редакції ПК України чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Тобто, виходячи із норм ПК України строки сплати сплати податку фізичними особами транспортного податку встановлені протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, а таке зобов`язання платника податку вважається узгодженим, якщо ним не здійснюються дії, спрямовані на оскарження такого рішення контролюючого органу.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до п. 126.3 ст. 126 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

У розрізі справи, що розглядається, суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачу та отримання ним податкових повідомлень-рішень, за несвоєчасну сплату по яких контролюючим органом було визначено необхідність сплати позивачем штрафу, а тому, суд вважає, що, із наявних в матеріалах справи, суд не вбачає можливості та підстав для притягнення позивача за порушення правил сплати (перерахування) податків, що передбачена ст. 126 ПК України.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було доведено правомірності прийняття свого рішення та не надано суду відповідних доказів.

Окрім цього, суд при прийнятті рішення по справі звертає увагу і на зміст Акту про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 № 360/26-15-33-13-15/, який був отриманий Позивачем 16.11.2020.

Так, відповідно до його описової частини частини констатовано наявність порушення позивачем, пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України.

Разом із тим, такі загальні трактування не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжує їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права позивача або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Платник податків має право знати та розуміти, які саме підстави/документи/доводи працівників контролюючого органу/тощо стали причиною прийняття оскаржуваного рішення.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. При цьому, мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується.

Враховуючи викладене вище, суд визнає Акт про результати камеральної перевірки від 06.10.2020 № 360/26-15-33-13-15/265820535 таким, що не відповідає вимогам ст. ст. 73, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства, зокрема, у зв`язку із тим, що він не відповідає вимогам рішення суб`єкта владних повноважень.

Стосовно визнання протиправним та скасування акту Головного управління ДПС у м. Києві від 06.10.2020 № 360/26-15-33-13-15/265820535 суд зазначає наступне.

У разі незгоди платника податків з висновками акта, такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені ПК України.

Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього.

Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу щодо складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть висуватися лише ті вимоги, що стосуються доказів.

Оцінка акта перевірки, у тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути дана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Згідно з частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатньо доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний за позов фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 10.12.2020 № .

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (код за ЄДР: 43141267, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.