Справа № 640/14071/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Беспалова О.О. та Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 26 грудня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 26 грудня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року вказаний адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 вересня 1977 року до 15 вересня 1978 року, з 16 липня 1988 року до 27 серпня 1997 року, з 15 вересня 1997 року до 29 вересня 2000 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві

повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 12 лютого 2020 року з урахуванням включення до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 вересня 1977 року до 15 вересня 1978 року, з 16 липня 1988 року до 27 серпня 1997 року, з 15 вересня 1997 року до 29 вересня 2000 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що окремі періоди страхового стажу не були зараховані у зв`язку з недоліками в оформленні трудової книжки, а саме - періоди роботи з 01 вересня 1977 року до 15 вересня 1987 року не зараховано, оскільки наказ про зарахування виправлено; з 16 липня 1988 року до 27 серпня 1997 року не зараховано, оскільки печатка при звільненні з роботи старого зразка (Армянська PCP); з 15 вересня 1997 року до 29 вересня 2000 року не зараховано, оскільки на печатці при звільненні не вбачається назва організації.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 12 лютого 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19 лютого 2020 року № 97 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що для врахування окремих періодів роботи до страхового стажу записи в трудовій книжці є недостатніми через наявність виправлень, відсутність печатки на записі про звільнення з роботи та використання роботодавцем печатки старого зразка.

ОСОБА_1 05 листопада 2020 року звернувся до Пенсійного фонду України зі скаргою на бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якій також просив надати допомогу у витребуванні документів, необхідних для зарахування відповідних періодів роботи до трудового стажу.

Листом Пенсійного фонду України від 08 грудня 2020 року № 30919-29269/А-03/8-2800/20 позивача було повідомлено, що період роботи з 16 липня 1988 року до 27 серпня 1997 року підлягає зарахуванню на основі записів у трудовій книжці, а для підтвердження періодів роботи за періоди роботи з 01 вересня 1977 року до 15 вересня 1987 року та з 15 вересня 1997 року до 29 вересня 2000 року було направлено запити до Служби соціального забезпечення Республіки Вірменія та до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Позивач 26 березня 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив призначити йому пенсію на основі наявних документів, адже на запити Пенсійного фонду України не було надано підтверджуючих документів.

Листом від 29 квітня 2021 року № 11698-10584/А-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві підтвердило, що запитувана Пенсійним фондом України інформація не надходила та повторно повідомило позивача про відсутність у нього страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії за віком, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство - роботодавець. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17, суд першої інстанції зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, адже на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Також суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (як-то не чіткий відтиск печатки підприємства, виправлено дату звільнення наказу) не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спірні правовідносини регулював Закон України «Про пенсійне забезпечення».

Положеннями ч. 1 ст. 56 вказаного Закону було передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 надав відповідачу трудову книжку, яка містить записи про періоди роботи з 01 вересня 1977 року до 15 вересня 1978 року, з 16 липня 1988 року до 27 серпня 1997 року, з 15 вересня 1997 року до 29 вересня 2000 року.

Записи в трудовій книжці позивача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнало недостатніми для підтвердження трудового стажу.

Так, період роботи за період з 01 вересня 1977 року до 15 вересня 1987 року не зараховано до страхового стажу з тих підстав, що наказ про зарахування виправлено.

Дослідивши копію трудової книжки ОСОБА_1 , колегія суддів встановила, що запис від 01 вересня 1977 року про прийняття на роботу містить виправлення в зазначенні дати видачі наказу, на підставі якого внесено такий запис. Разом з тим в трудовій книжці позивача також зроблено запис «Виправленому вірити», який скріплений підписом інспектора відділу кадрів.

Період роботи за період з 16 липня 1988 року до 27 серпня 1997 року не зараховано до страхового стажу з посиланням на те, що запис про звільнення з роботи скріплено печаткою старого зразка (Армянської PCP).

На час апеляційного розгляду справи відповідач, з урахуванням позиції Пенсійного фонду України, викладеної в листі від 08 грудня 2020 року № 30919-29269/А-03/8-2800/20, не заперечує проти зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі записів у трудовій книжці.

У свою чергу період роботи з 15 вересня 1997 року до 29 вересня 2000 року не зараховано до трудового стажу з тієї підстави, що на печатці, якою скріплено запис про звільнення з роботи, не вбачається назва організації.

Згідно з копією трудової книжки відтиск печатка на записі від 29 вересня 2000 року про звільнення з СП «Халіфа-Трейд» згідно з наказом від 29 вересня 2000 року № 25-к дійсно не є чітким.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Колегія суддів наголошує на тому, що всі записи в трудовій книжці ОСОБА_1 виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.

Також колегія суддів враховує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки ОСОБА_1 , а вказує на окремі недоліки під час заповнення трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 13 жовтня 2021 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.О. Беспалов

Л.О. Костюк