Справа № 640/20887/21
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2022-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м. Київ № 640/20887/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірій Р.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

прийняв до уваги наступне:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2658 ГУ ДПС у м. Києві від 04.03.2021 року, яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2021 рік у розмірі 25000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що зважаючи на норми чинного податкового законодавства та керуючись Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 року, на сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України було встановлено, що легковий автомобіль марки MASERATI, модель LEVANTE, 2018 року випуску, тип пального В бензин, об`єм двигуна 2979 см. куб відсутній у переліку автомобілів, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2021 році. Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки з урахуванням вимог чинного законодавства, належний позивачу транспортний засіб не являється об`єктом оподаткування. Також позивач зазначає, що податкове повідомленні-рішенні №0-2658 направлено на не вірну адресу позивача, чим порушено вимоги ст. 42 ПКУ.

Ухвалою суду від 02.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

26.08.2021 представником відповідача через канцелярію суду подано відзив у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 04.03.2021 року є таким, що прийняте відповідно до приписів податкового законодавства. Законодавством чітко визначено повноваження осіб які мають право визначати середньоринкову вартість транспортного засобу для цілей оподаткування транспортним податком. Такою особою виступає Мінекономрозвитку, законодавством не надано такого права ані іншим державним органам, ані фізичним або юридичним особам. Межі повноважень контролюючого органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком. Також зазначив, що норма права, а саме: ст. 267 Податкового Кодексу України чітко передбачає, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (2250000,00 грн.). Оскаржуване податкове повідомлення-рішення у відповідності до пп.267.6.2 п.267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, було надіслано ОСОБА_1 на податкову адресу, а саме: АДРЕСА_1 , з рекомендованим повідомленням про вручення. 29.03.2021 зазначений лист отримано безпосередньо позивачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення з ідентифікатором 033.

31.09.2021 представником позивача подано відповідь на відзив в якому зазначено, що позивач на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про марку Maserati, модель Levante, 2018 рік випуску, 3,0 об`єм циліндрів двигуна та тип пального бензин, отримав довідку що середньо ринкова вартість такого транспортного засобу складає саме 1 100 948,85 грн. Зазначена сума є меншою ніж сума в 2 250 000 грн., а тому автомобіль Maserati Levante (2018)2,979 (3,0) бензин, не являється об`єктом оподаткування транспортним податком в 2021 році у відповідності до положень статті 267 ПК України.

07.09.2021 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідачем було нараховано транспортний податок позивачу за 2019 рік у сумі 2 083, 33 грн. Враховуючи «економічний ефект», позивач, розуміючи протиправність дій відповідача, на той час, вирішив сплатити транспортний податок за 2019 рік, не оскаржуючи ППР № 0-265/р. Також, позивач, просить суд, вирішити питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правову допомогу

05.10.2021 представником відповідача подано заперечення на додаткові пояснення, в яких зазначено, що позивачем не доведено розумність, реальність, дійсність та необхідність витраченого часу та певної кваліфікації працівника якими було надано правову допомогу, а отже вимоги позивача є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши сторін всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2018 являється власником колісного транспортного засобу марки MASERATI, модель LEVANTE, 2018 року випуску, тип пального «В» бензин, об`єм двигуна 2979 м.куб., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 27.06.2018 року

04 березня 2021 року Головним управлінням Державної податкової служби України прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2658, яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2021 рік у розмірі 25000,00 грн.

Не погоджуючись із спірним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Згідно п. п. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Згідно п. 42.1, 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з п. п. 267.1.1, п. 267.1, ст. 267 Податкового Кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Відповідно до п. 267.4. ст. 267 Податкового Кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

За приписами п. п. 267.2.1, п. 267.2 ст. 267 Податкового Кодексу України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року N 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. N 428), (далі - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року N 403.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (п. 3 Методики).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у відповідному році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, у той час як межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі N 813/3965/17, від 29.03.2018 у справі 820/4876/17.

Відповідно до п. п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, з 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов`язані щомісяця у десятиденний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем реєстрації об`єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця

Отже, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку податковим органом інформація про автомобіль позивача, яка розрахована у відповідності до вищенаведеної Методики.

Згідно з «Перелік легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2021 році», розміщеного на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, визначених Мінекономрозвитком і розміщеного в мережі інтернет за відповідним посиланням, автомобілі марки Maserati представлені в наступних моделях, а саме:

- Maserati Levante S GranSport (2019) до 2 років 3,0 бензин

- Maserati Levante GTS (2020) - Grigio Maratea - Cuoio до 3 років 3,0 бензин

- Maserati Levante GTS (2020) - Bin Emozione - Rosso with Amman stitching до 4 років 3,0 бензин.

- Maserati Levante Trofeo до 5 років 3,0 бензин

- Maserati Quattroporte до 1 року 3,0 бензин

-Maserati GranTurismo (GT 4.2 AT) до 2 років 4,2 бензин

- Maserati GranTurismo (GT S 4.7 AT) до 2 років 4,7 бензин

- Maserati GranCabrio до 2 років 5,0 бензин

Таким чином єдиним належним та допустимим доказом правомірності дій відповідача може бути наявність відомостей про автомобіль з такими характеристиками як у автомобіля позивача у вищенаведеному Переліку.

Проте, технічні характеристики легкових автомобілів, зазначених у вказаному переліку, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач є власником автомобіля марки MASERATI, модель LEVANTE, 2018 року випуску, тип пального «В» бензин, об`єм двигуна 2979 м. куб.

У ході розгляду справи судом встановлено і не спростовано відповідачем, що технічні характеристики легкового автомобіля, зазначеного у вказаному переліку, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивачки, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, позивачка є власником автомобіля марки MASERATI, модель LEVANTE, 2018 року випуску, тип пального «В» бензин, об`єм двигуна 2979 м. куб, а саме: має менший об`єм двигуна, ніж встановлений у Переліку та не містить позначення « S GranSport» у назві моделі, та рік випуску інший.

Враховуючи, що Maserati Levante 2018 року випуску відсутня в Переліку автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2021 році вона не являється об`єктом оподаткування у 2021 році.

Суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв, необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Тобто, контролюючий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні.

Суд зазначає, що положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку.

Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі N 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами 1-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.01.2021 N 01/07-03, Додатку №1 про затвердження розміру гонорару від 16 липня 2021 року; Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2769; Ордеру на надання правової допомоги.

Положеннями Додатку №1 визначено, що за надання Адвокатським об`єднанням Клієнтові правової (правничої) допомоги, Клієнт сплачує гонорар, відповідно до розділу 4 Основного договору та даного додатку. Гонорар сплачується за надання правничої (правової) допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 04 березня 2021 року.

Пунктом 1.3. Додатку №1 визначено, що Сторони погодили вартість надання правничої (правової) допомоги (Гонорар) за Основним договором, у наступних розмірах: 5 000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) - за складання одного процесуального документу (позовна заява, зустрічна позовна заява, відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення, додаткові пояснення, апеляційна скарга, касаційна скарга тощо).

За таких умов, позивачем заявлено до відшкодування саме 10 000 грн.

Суд, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого:

- дана справа відноситься до справ незначної складності, наявна стала судова практика у такій категорії справ;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку спрощеного (письмового) провадження;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, беручи до уваги заперечення відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 5 000 грн.

У контексті цієї справи суд зазначає, що метою стягнення витрат є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення судових витрат.

Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що транспортний засіб, який зареєстрований за позивачем не є об`єктами оподаткування транспортним податком в розумінні п. п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач на виконання положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, не надав суду належних та допустимих доказів визначення середньоринкової вартості транспортного засобу позивача для розрахунку податкового зобов`язання за 2021 рік, у зв`язку із чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (ЄДРПОУ ВП 44116011).

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2658 ГУ ДПС у м. Києві від 04 березня 2021 року, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2021 рік, у розмірі 25 000, 00 грн.

3.Стягнути з Головного управління Державної Податкової Служби у місті Києві, (ЄДРПОУ ВП 44116011), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

4.Стягнути з Головного управління Державної Податкової Служби у місті Києві, (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ЄДРПОУ ВП 44116011), на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), суму судового збору у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей визначених ст. 272 цього Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій