Справа № 160/19954/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 160/19954/21
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 р. (суддя Олійник В.М., повне судове рішення складено 09.03.2022 р.) в справі № 160/19954/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції України (далі Держекоінспекція) про стягнення заробітної плати за період з 05.09.2020 р. по 19.10.2020 р. включно та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.10.2020 р. по 18.02.2021 р. включно та затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 19 лютого 2021 року по 15 вересня 2021 року з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 р. позов задоволено частково, зобов`язано Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 05.09.2020 року по 19.10.2020 року включно; зобов`язано Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.10.2020 року по 18.02.2021 року включно та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 19.02.2021 року по 12.09.2021 року, з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи, що за заявою позивача, поданою тільки 30.08.2021 р., позивача призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Закарпатській області головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області з 16.09.2021 р. відповідно до наказу Держекоінспекції від 13.09.2021 р. № 126-тр/р, відсутні підстави вважати, що відповідач ухилявся від виконання судового рішення, тому вимога про стягнення заробітної плати за період з 05.09.2020 р. по 19.10.2020 р. є безпідставною, з урахуванням того, що позивача фактично звільнено з 19.10.2020 р., а також у позивача відсутнє право вимагати середній час затримки поновлення.

Із посиланням на статтю 24 Закону України «Про оплату праці» вказує, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Позивача поновлено на посаді начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря, тому питання виплати заробітної плати на відноситься до компетенції Держекоінспекції, адже позивач не перебував в трудових правовідносинах з відповідачем, а при ліквідації роботодавця його права та обов`язки не перейшли до відповідача.

Крім того, судом першої інстанції не враховано пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

При цьому представник відповідача, клопотання якого про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку задоволено, впродовж періоду з 11 години по 13 годин 22.08.2022 р. не перебував онлайн, на телефонні дзвінки секретаря судового засідання не відповідав, що підтверджено доповідною запискою секретаря судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної екологічної інспекції України №118-о від 27.12.2011 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Держекоінспекції України.

28 квітня 2020 року Державною екологічною інспекцією України прийнято наказ №114-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

У зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, Державною екологічною інспекцією України видано наказ від 19.10.2020 №371-о «Про звільнення ОСОБА_1 », наказ від 28.04.2020 року №114-о - визнано нечинним.

Підставою прийняття наказу від 19.10.2020 року №371-о визначено лист Державної Азовської морської екологічної інспекції від 06.10.2020 року з наданими листками непрацездатності серії АДЮ №№006765, 664300, 715986, 716041, 583392, 545970, 544355, 731724, 544374, 737785, 736241, 544384, серії АДЦ №404065.

19 жовтня 2020 року ДАМЕІ прийнято наказ №199/К «Про звільнення та проведення остаточного розрахунку ОСОБА_1 ».

Наказом Державної екологічної інспекції України винесено наказ від 20.10.2020 року №374-о «Про внесення змін до наказу Держекоінспекції від 19.10.2020 року №371-о», яким внесено зміни до підстави наказу Державної екологічної інспекції України від 19.10.2020 року №371-о «Про звільнення ОСОБА_1 », замінивши літери та цифри «АДЮ №404065» літерами та цифрами «АДЦ №404065».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної Азовської морської екологічної інспекції, третя особа на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції, треті особа на стороні відповідачів - Державна екологічна інспекція України у Донецькій області, Державна екологічна інспекція України у Запорізькій області та Державна екологічна інспекція України у Херсонській області, про скасування наказів та поновлення на посаді, визнання протиправною бездіяльності задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №371-о від 19.10.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №199/к від 19.10.2020 року «Про звільнення та проведення остаточного розрахунку ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря з 19.10.2020 року; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Держекоінспекції України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №160/6660/20 апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року у справі №160/6660/20 - залишено без змін.

16 вересня 2021 року відповідачем виданий наказ про призначення ОСОБА_1 начальником Державної екологічної інспекції у Закарпатській області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року у справі №160/6660/20, фактично до виконання посадових обов`язків з 21.09.2021 року.

Щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 05.09.2020 року по 19.10.2020 року включно суд першої інстанції вказав, що оскільки позивач мав стати до роботи після закриття листка непрацездатності 05.09.2020 р., що встановлено рішенням суду у справі № 160/6660/20, а звільнений з 19.10.2020 р., при цьому звільнення визнано незаконним, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення цих вимог про шляхом зобов`язання Державної екологічної інспекції України нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 05.09.2020 року по 19.10.2020 року включно.

Стосовно питання нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.10.2020 року по 18.02.2021 року включно та середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 19.02.2021 року по 15.09.2021 року суд першої інстанції вказав, що судовим рішенням в справі № 160/6660/20 встановлено перебування позивача у вимушеному прогулі у період з 19.10.2020 року (дата наказу) по 19.02.2021 року (дата винесення рішення по справі №160/6660/20), тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.10.2020 року по 18.02.2021 року включно, з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Крім того, оскільки позивача призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Закарпатській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області з 13 вересня 2021 року, тобто рішення по справі №160/6660/20 затримано у виконанні відповідачем з 19.02.2021 року (дата винесення рішення) по 12 вересня 2021 року (13 вересня 2021 року дата виходу на роботу позивача), а не по 15 вересня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання Дерєекоінспекції нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 19.02.2021 року по 12.09.2021 року, з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.12.2011 р. працював на посаді начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря.

Наказом Держекоінспекції від 28.04.2020 р. № 114-о відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу», постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2020 року №39 «Про ліквідацію територіального та міжрегіонального органу Державної екологічної інспекції» та наказу Державної екологічної інспекції України від 06.02.2020 року №26 «Про ліквідацію Державної Азовської морської екологічної інспекції» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря датою, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку з ліквідацією Державної Азовської морської екологічної інспекції відповідно до пункту 1-1 частини 1 та абзацу 1 частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», з виплатою двох середньомісячних заробітних плат.

Наказом Держекоінспекції № 371-о від 19.10.2020 р. відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу» та у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря 19.10.2020 року відповідно до абз. 1 ч.2 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Підставою прийняття наказу від 19.10.2020 року №371-о визначено лист Державної Азовської морської екологічної інспекції від 06.10.2020 року з наданими листками непрацездатності серії АДЮ №№006765, 664300, 715986, 716041, 583392, 545970, 544355, 731724, 544374, 737785, 736241, 544384, серії АДЦ №404065.

Наказом Держекоінспекції № 372-о від 19.10.2020 р. наказано вважати таким, що втратив чинність, наказ Держекоінспекції від 28.04.2020 № 114-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Наказом Державної екологічної інспекції України від 20.10.2020 року №374-о «Про внесення змін до наказу Держекоінспекції від 19.10.2020 року №371-о» внесено зміни до підстав наказу Державної екологічної інспекції України від 19.10.2020 року №371-о «Про звільнення ОСОБА_1 », замінивши літери та цифри «АДЮ №404065» літерами та цифрами «АДЦ №404065».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 р. в справі № 160/6660/20, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 р., визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №371-о від 19.10.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », визнанно протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №199/к від 19.10.2020 року «Про звільнення та проведення остаточного розрахунку ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря з 19.10.2020 року.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 03.03.2021 р. відкрите виконавче првоадженян 64692483 з примусового виконання виконавчого листа № 160/6660/20 від 22.02.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.11.2021 р. закінчено виконавче провадження 64692483 з примусового виконання виконавчого листа № 160/6660/20 від 22.02.2021 р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Наказом Держекоінспекції від 13.09.2021 р. № 126-тр/р ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Держекоінспекції у Закарпатській області головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області з 16.09.2021 р.

Спірним в цій справі є питання наявності підстав для виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу з 20.10.2020 р. по 18.02.2021 р., заробітної плати за період з 05.09.2020 р. по 19.10.2020 р., а також середнього заробітку за час затримки поновлення на посаді.

Стосовно питання виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.10.2020 р. по 18.02.2021 р. суд зазначає таке.

В цій справі не є спірним те, що період з 20.10.2020 р. по 18.02.2021 р. є періодом вимушеного прогулу, що, зокрема, встановлено судовими рішеннями в справі № 160/6660/20, які набрали законної сили.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судовими рішеннями в справі № 160/6660/20, які набрали законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення позивача з 19.10.2020 р., позивача поновлено на посаді з 19.10.2020 р.

При цьому рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі 160/6660/20 ухвалено 19.02.2021 р., ці рішення допущено до негайного виконання, відповідно.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що при вирішенні питання правомірності наказів про звільнення позивача та поновлення на посаді в межах справи № 160/6660/20 не вирішувалось питання про стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу, судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Стосовно питання виплати заробітної плати за період з 05.09.2020 р. по 19.10.2020 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частиною четвертою статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішеннями в справі № 160/6660/20, які набрали законної сили, встановлено, що останній листок непрацездатності позивача закритий 04.09.2020 р., до праці позивач мав стати з 05.09.2020 р. (субота), позивач з`явився на робоче місце в перший робочий день 07.09.2020 р. (понеділок), проте не отримав доступу до свого робочого місця, а доказів щодо відсутності позивача на робочому місці з 07.09.2020 р. відповідачем не надано.

Крім того, оскільки наказом Держекоінспекції № 372-о від 19.10.2020 р. наказано вважати таким, що втратив чинність, наказ Держекоінспекції від 28.04.2020 № 114-о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря датою, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, то є правильним висновок суду першої інстанції про доведеність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 05.09.2020 р. по 19.10.2020 р.

Стосовно питання виплати позивачу середнього заробітку за час затримки поновлення на посаді суд вказує та таке.

Статтею 236 КЗпП врегульоване питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, законодавцем визначено обов`язок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) виплатити працівнику середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Не є спірним питанням, що позивач мав бути поновлений відповідачем на роботі після ухвалення судового рішення в справі №160/6660/20 від 19.02.2021 р., яким рішення допущено до негайного виконання.

Оскільки наказом Держекоінспекції від 13.09.2021 р. № 126-тр/р ОСОБА_1 призначено на посаду начальника начальника Держекоінспекції у Закарпатській області головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області з 16.09.2021 р., то є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 19.02.2021 р. по 12.09.2021 р.

Відповідачем не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції про зобов`язання відповідача обчислити суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення із урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., тому судом не надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апелянта про недоведеність ухилення відповідача від виконання рішення про поновлення позивача на посаді суд визнає незмістовними, адже не зважаючи на звернення до негайного виконання судового рішення від 19.02.2021 р. про поновлення позивача на посаді, фактично позивача призначено на посаду начальника начальника Держекоінспекції у Закарпатській області головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської областтільки наказом Держекоінспекції від 13.09.2021 р. № 126-тр/р з 16.09.2021 р.

Стосовно доводів апелянта, що позивач не перебував у трудових правовідносин з відповідачем, при ліквідації роботодавця його права та обов`язки не перейшли до відповідача, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивача передбачені цим судовим рішенням суми, суд зазначає таке.

За змістом статті 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Вище судом встановлено, що позивач до звільнення обіймав посаду начальника Державної Азовської морської екологічної інспекції - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря.

Кабінетом Міністрів України відповідно до повноважень, передбачених пунктом 9-1 статті 116 Конституції України, прийнято постанову від 29 січня 2020 року №39 «Про ліквідацію територіального та міжрегіонального територіального органу Державної екологічної інспекції», відповідно до якої Урядом прийнято рішення щодо припинення Державної Азовської морської екологічної інспекції шляхом ліквідації.

Відповідно до пункту 4 зазначеної постанови Державній екологічній інспекції доручено здійснити в установленому порядку заходи, пов`язані з ліквідацією Державної Азовської морської екологічної інспекції та Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу.

До Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Державної Азовської морської екологічної інспекції 13.05.2021 р.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №39 від 29 січня 2020 року «Про ліквідацію територіального та міжрегіонального територіального органу Державної екологічної інспекції» установлено, що Державна Азовська морська екологічна інспекція та Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним територіальним органам Державної екологічної інспекції.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. в справі «Чуйкіна проти України» зроблено висновок, що ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу.

За правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 27.05.2014 р. в справі № 21-108а14, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників з`ясовувати реальність такої ліквідації із врахуванням вищенаведеного.

Верховним Судом в постанові від 11.10.2019 р. в справі № 812/1408/16 висловлена наступна правова позиція з питання публічного правонаступництва.

«Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15).

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.».

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що держава не відмовилася від функцій Державної Азовської морської екологічної інспекції (ДАМЕІ), діяльність якої припинено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2020 р. №39, а функції та повноваження ДАМЕІ повинні бути передані відповідним територіальним органам Державної екологічної інспекції.

Оскільки відповідачем не зазначено, якого органу передано такі функції й повноваження, то є цілком обґрунтованим, що відповідати за цим позовом має саме Держекоінспекція як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, яким й приймались рішення про звільнення позивача та до повноважень якого належить питання поновлення позивача на посаді.

Стосовно посилання апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За позицією відповідача до спірних правовідносин має застосовуватися тримісячний строк позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду.

З цього питання суд вважає за необхідне зауважити, що в адміністративному праві термін «позовна давність» не є застосовним, адже адміністративним процесуальним законом встановлюється не позовна давність, а строк звернення до суду.

Частиною першою статті 233 КЗпП встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

За приписами частини другої статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З цього питання суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Закарпатській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області з 13 вересня 2021 року, що підтверджується наказом Державної екологічної інспекції України №126-тр/р «Про призначення ОСОБА_1 », тобто відповідач виконав судове рішення добровільно лише 13.09.2021 р., тому період з 19.02.2021 року по 12.09.2021 року є часом затримки виконання відповідачем судового рішення, а тому вказаний період не може рахуватись як пропущений строк звернення до суду.

Погоджуючись з такої оцінкою суду першої інстанції, суд додатково зазначає, що оскільки звернення позивача з цим позовом відбулось у зв`язку з порушенням законодавства про оплату праці, то позивач відповідно до частини другої статті 233 КЗпП мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, тому місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, не може бути застосований.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 р. в справі № 160/19954/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 р. в справі № 160/19954/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 22.08.2022 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.08.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко