Справа № 120/11400/21-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11400/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

22 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРЛІНЕК ІНВЕСТ» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07 червня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що у період з 23.06.2021 по 14.07.2021 відповідно до наказу Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП від 18.06.2021 № 444 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатом проведеної перевірки, контролюючим органом складено акт №638/31-00-07-03/34004579 від 19.07.2021 (далі акт перевірки). Згідно з висновками акта перевірки встановлено порушення платників податку (ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ") п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 1224824 грн та завищення від`ємного значення з ПДВ, що враховується до складу наступного звітного періоду на суму 136640 грн.

На акт перевірки ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" подало заперечення від 09.08.2021 № 769. Однак за результатами розгляду заперечень позивача висновки акта перевірки контролюючий орган залишив без змін.

На підставі висновків акта перевірки 27.08.2021 Центральне МУ ДПС по роботі з ВПП прийняло такі податкові повідомлення-рішення:

№ 508/, яким ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2021 року на суму 1224824,44 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 612412,22 грн;

№ 509/, яким ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" зменшено від`ємне значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 136640 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення рішення протиправними, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп.14.1.156 п. 14.1 ст.14 ПК України)

Статтею 44 ПК України передбачені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності. Так, згідно з положеннями пункту 44.1 статі 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з вимогами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону №996-XIV зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п. 3.2 статті 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені підчас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, під первинними документами розуміють документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійснені господарської операції. Крім того, підпис на документі може бути скріплений печаткою (п. 2.5 Положення №88).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Тобто визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Стаття 200 ПК України регламентує питання порядку визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з абз. "б" та "в" п. 200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.12.2019 у справі №826/13060/18.

Досліджуючи правомірність дій податкового органу при винесені податкового повідомлення - рішення, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ та зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2021 року та зменшено від`ємне значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, з підстав доходження висновку про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ "Юк-Кристал", ТОВ "Біопласт-Захід", колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що взаємовідносини між ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" та ТОВ "Юк-Кристал" здійснювались на підставі договору купівлі-продажу № 300/3К від 05.06.2018 та додаткових угод до нього.

За даними ЄРПН підприємством ТОВ "ЮК Кристал" зареєстровано податкові накладні, виписані на адресу ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ", що відображено в деклараціях з ПДВ за квітень 2021 року, на реалізацію брусу смереки та сосни, дошки смереки та сосни в загальній кількості 703,171 м куб. на загальну суму 4021322,76 грн, в тому числі ПДВ 670220,46 грн: у березні 2021 року в кількості 495,223 м куб. на суму ПДВ 471840,03 грн; у квітні 2021 року в кількості 207,948 м куб. на суму ПДВ 198380,43 грн.

На підтвердження вказаної господарської операції позивачем до перевірки надано видаткові, товарно-транспортні накладні надані, платіжні доручення.

Взаємовідносини між ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" та ТОВ "Біопласт-Захід" здійснювались на підставі договору поставки №21-3105 від 04.01.2021.

За даними ЄРПН підприємством ТОВ "Біопласт-Захід" зареєстровано податкові накладні, виписані на адресу ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ", що відображено в деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2021 року, на реалізацію полотна ВТ ТЗ 0,035x660/780/800 (код УКТЗЕД 3920) в кількості 42214,9 кг та рукава ВТ 0,070х(1500x2) (код УКТЗЕД 3920) в кількості 244,9 кг на загальну суму 3456 220,15 грн, в тому числі ПДВ 691 244,03 грн: у березні 2021 року полотна ВТ ТЗ 0,035x660/780/800 (код УКТЗЕД 3920) в кількості 28 038,8 кг та рукав ВТ 0,070х(1500x2) (код УКТЗЕД 3920) в кількості 244,9 кг на суму ПДВ 450 896,61 грн; у квітні 2021 року полотна ВТ ТЗ 0,035x660/780/800 (код УКТЗЕД 3920) в кількості 14176,1 кг на суму ПДВ 240 347,42 грн;

На підтвердження вказаної господарської операції позивачем до перевірки надано видаткові, товарно-транспортні накладні надані, платіжні доручення.

Жодних розбіжностей у змісті видаткових накладних та податкових накладних, розрахункових документів тощо, контролюючим органом не встановлено.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність у ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" наданих ТОВ "ЮК Кристал" сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (на поставлені ними пиломатеріали) і не надання їх під час перевірки пов`язане зі специфікою вказаного документу та врегульованими чинним законодавством випадками його видання, а також умовами самого договору купівлі-продажу № 300/3К від 05.06.2018, укладеного між ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" та ТОВ "ЮК Кристал", а тому не може вважатися порушенням.

Так, видача сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій регламентована наступними нормативно-правовими актами: Законом України "Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" від 08.09.2005 № 2860-IV, постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1260 "Про затвердження Тимчасового порядку видачі сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій"; наказом Держкомлісгоспу України від 07.09.2007 № 528 "Про затвердження форми сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій та Інструкції щодо заповнення форми Сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій".

Відповідно до статті 3 Закону України "Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" реалізація за межі митної території України в митному режимі експорту суб`єктами підприємницької діяльності лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, крім передбачених статтями 2 та 2-1 цього Закону. допускається за наявності сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів.

Порядок видачі сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право на експорт певної партії лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, крім передбачених статтями 2 та 2-1 цього Закону, має суб`єкт підприємницької діяльності, що отримав сертифікат про походження на відповідну партію лісо- або пиломатеріалів.

Сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів не може передаватися іншим суб`єктам підприємницької діяльності для подальшої реалізації лісоматеріалів на внутрішньому ринку України.

В той же час змістом підпункту "б" пункту 3.1 укладеного між ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" та ТОВ "ЮК Кристал" договору купівлі-продажу №300/3К від 05.06.2018 передбачено обов`язок Продавця оформити та передати Покупцю сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (у необхідних випадках), а не при кожній поставці.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень відповідача щодо відсутності у ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" окремого документу з назвою "гарантія" на отримані від ТОВ "Біопласт-Захід" вироби з поліетилену пов`язана із наявністю раніше отриманої копії технічних умов з їх виробництва з окремим розділом "гарантія", оскільки ТОВ "Біопласт-Захід" виготовляє свою продукцію згідно з вказаними ТУ, то з врахуванням п. 6.1 договору поставки № 21-3105 від 04.01.2021 ТОВ "Біопласт-Захід" належним чином засвідчило гарантію на поставлену продукцію, а тому твердження про «відсутність гарантії» є беспідставними.

Також, колегія суддів звертає увагу, що позивачем на спростування висновків та підтвердження походження товару, придбаного у ТОВ "Юк Кристал", надано додаткові докази , а саме копії: договору купівлі-продажу від 05.01.2021 № 62, укладеного між ТОВ "ЮК Кристал" та ТОВ "Альянс Форест", договору оренди ТОВ "Альянс Форест" нерухомого майна від 02.12.2019 № 0212/19, повідомлення ТОВ "Альянс Форест" про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП), договору купівлі-продажу від 05.01.2021 № 63, укладеного між ТОВ "ЮК Кристал" та ФОП ОСОБА_1 , договору оренди об`єкта нерухомості, укладеного між підприємством Райспоживспілки "Баранівський Коопзаготпром" та ФОП ОСОБА_1 , договору купівлі-продажу від 01.07.2020 № 07/20, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , договору на переробку давальницької сировини від 01.07.2020, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу від 15.03.2021 № 57/1, укладеного між ТОВ "ЮК Кристал" та ФО ОСОБА_4 , договору оренди нерухомого майна від 15.03.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 .

На спростування висновків та підтвердження походження товару, придбаного у ТОВ "Біопласт-Захід" позивачем надано копії: договорів купівлі-продажу обладнання від 10.04.2019 № 1004/19 та від 12.03.2019 № 1203/20, укладених між ТОВ "Біопласт-Захід" та ТОВ "Біопластинк ЛТД", договору на надання транспортно-експедиційних послуг від10.12.2019 № 1012/2019, укладеного ТОВ "Біопласт-Захід" з ФОП ОСОБА_6 , реєстру платіжних доручень та самих платіжних доручень про оплату ТОВ "Біопласт-Захід" транспортно-експедиційних послуг ФОП ОСОБА_6 , технічних умов ТУ У 22.2-1:2019, паспортів якості.

Також позивачем надано копії: акту позапланової перевірки Головного управління Держпраці у Львівській області додержання ТОВ "Біопласт-Захід" вимог законодавства у сфері праці № ЛВ10015/411/ПД/АВ від 16.01.2021 рішення Комісії регіонального рівня ДПС від 14.07.2021 № 11121 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість (ТОВ "Біопласт-Захід") критеріям ризиковості платника податків.

Висновки відповідача про наявність факту порушення ґрунтуються на податковій інформації щодо постачальників контрагента і припущеннях, що постачальники контрагента є утворювачами схемного кредиту. Проте висновки контролюючого органу щодо непідтвердження здійснення операцій з постачання товару по ланцюгу постачання не ґрунтуються з аналізу суті на наслідків господарських операцій.

Крім того, відповідачем у даному випадку вкотре не враховано тієї обставини, що згідно з чинним законодавством позивач як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками чи покупцями товару (робіт, послуг) у ланцюгу, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків від можливої неправомірної діяльності контрагента.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставного виключення відповідачем сум податкового кредиту з ПДВ за наслідками здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Юк "Кристал" та ТОВ "Біопласт-Захід".

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на податкову інформацію відносно контрагентів позивача, як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій, оскільки така інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу носить виключно інформативний характері, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.

Аналогічна правові позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18.12.2019 у справі № 825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі № 817/2887/14.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальниками товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17, від 18.11.2019 у справі № 808/3356/17, від 17.09.2019 у справі № 500/2733/18.

Згідно із п. 36.5 ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

Водночас, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Доказів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними контролюючим органом всупереч вимог КАС України надано не було.

З огляду на викладені позиції вищих судових інстанцій та положення норм права, факти порушень контрагентом позивача податкового законодавства не приймаються судом як доказ того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування і тому повинен бути позбавленим права на податковий кредит з ПДВ, відповідно до отриманих податкових накладних після отримання придбаних товарів.

Також, відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанціїі належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" як платника ПДВ, а також не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, на момент здійснення господарських операцій як позивач так його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались, жодні вироки суду про причетність цих осіб до протиправної діяльності також відсутні і доказів про їх наявність відповідач не надав.

Також суд враховує, що потреба в укладенні правочинів з контрагентами обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність з урахуванням видів діяльності ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ", що й власне підтверджується відповідними доказами, долученими до матеріалів справи.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у пункті 7.1 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Також, у справі "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02) Європейський суд з прав людини у п. 38 рішення зазначив: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання".

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, податковим органом таких доказів не наведено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

В даному випадку факт здійснення господарських операцій позивача із його контрагентом підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача, а також обов`язковими податковими накладними, достовірність та правильність оформлення яких контролюючий орган не ставить під сумнів.

З огляду на вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає помилковими висновки контролюючого органу про допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства, які були виявлені під час проведення перевірки щодо безпідставності формування даних податкового обліку за господарськими операціями з контрагентами позивача ТОВ "Біопласт-Захід" та ТОВ "Юк-Кристал", у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достовірність задекларованих позивачем даних, а відповідно і про правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за такими господарськими операціями, що свідчить про протиправність прийнятих податкових повідомлень - рішень від 27.08.2021 № 508/ та № 509/.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності своїх рішень, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.