Справа № 340/2694/22
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Кропивницький справа № 340/2694/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (27444, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Суботці, вул. Центральна, 24, код ЄДРПОУ - 04365106)
провизнання бездіяльність протиправною та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо невиплати заробітної плати спеціалісту І категорії відділу земельних відносин, екології та природних ресурсів Суботцівської сільської ради ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 за період з 08.06.2021 по 14.03.2022;

- стягнути з Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2021 по 14.03.2022.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування вимог позивачка зазначає, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року у справі № 340/1123/21 визнано протиправним та скасовано Розпорядження сільського голови Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 23.02.2021 року №09к "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено позивачку на посаді спеціаліста І категорії землевпорядника Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області або на рівнозначній посаді та стягнуто з землевпорядника Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2021 по 07.06.2021 в сумі 44984,80 грн. з проведенням обов`язкових відрахувань податків і зборів. Рішення суду від 07.06.2021 року в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Позивачка вказує, що Рішення суду від 07.06.2021 року у повному обсязі виконано лише 15.03.2022 року, отже, з 08.06.2021 року по 14.03.2022 року відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач зазначає, що несвоєчасне поновлення на роботі відбулось не з вини відповідача. Вказує на існування об`єктивних обставинах невиконання судового рішення, а також, що позивачка невірно трактує поняття "негайного" виконання, оскільки у своїй позовній заяві звинувачує Суботцівську сільську раду в ухиленні від негайного виконання, тоді як ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» чітко встановлює порядок виконання рішення про поновлення на роботі, а негайне виконання передбачає строк такого виконання. Строк негайного виконання рішення передбачено в ч.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено в розмірі 3 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно розпорядження сільського голови №49-к від 10.03.2022 року ОСОБА_1 поновлено на роботі та згідно платіжного доручення від 15.03.2022 року №94 позивачці виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2021 року по 07.06.2021 року.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.22).

23.06.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.24-33, 63-70, 116-123).

23.06.2022 року від представника відповідача до суду надійшли пояснення по справі (а.с.99-103, 148-150).

04.07.2022 року від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.162-163).

05.07.2022 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення проти відповіді на відзив (а.с.162-174).

У своєму відзиві представник відповідача посилається на те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду із даним адміністративним позовом.

В даному випадку суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Із аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.121 КАС України).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), у рішенні «Іліан проти Туреччини» встановив, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Середній заробіток за частиною другою стані 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану робочу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19.

Виходячи із викладеного вище, суд дійшов висновку, що доводи відповідача, викладені у відзиві є необґрунтованими, оскільки цей спір є спором про затримку виконання рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, а тому до такого спору строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України не поширюється. Натомість підлягає застосуванню норма ст.235 КЗпП України, згідно з якою працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскілки шістдесятий день припадає на період перебування головуючого судді по справі у відпустці (інший неробочий день), з урахуванням положень ч.1, ч.6 ст.120, ст.258 КАС України, останнім днем для вирішення даної справи є 22.08.2022 року.

Отже, дана адміністративна справа вирішується судом 22.08.2022 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням зібраних доказів, судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року по справі №340/1123/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області задоволено частково, визнано протиправним та скасовано Розпорядження сільського голови Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 23.02.2021 року №09к Про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії землевпорядника Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області або на рівнозначній посаді, яку вона займала до звільнення з 24.02.2021, стягнуто з Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.02.2021 по 07.06.2021 у сумі 44 984,8 (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. з проведенням обов`язкових відрахувань податків і зборів та допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії землевпорядника Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області або на рівнозначній посаді, яку вона займала до звільнення, а також, в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у сумі 13 174,12 (тринадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 12 коп. з проведенням обов`язкових відрахувань податків і зборів. В задоволені решти позовних вимог відмовлено (а.с.5-10).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 року апеляційну скаргу Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року залишено без змін (а.с.12-14).

Кіровоградським окружним адміністративним судом у справі №340/1123/21 видано виконавчий лист від 20.07.2021 (в порядку негайного виконання), за яким відкрито виконавче провадження ВП №68757591 (а.с.50).

Відповідно до розпорядження сільського голови Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 10.03.2022 року №49-к скасовано розпорядження Суботцівського сільського голови від 23.02.2023 року №09к та поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста 1 категорії відділу земельних відносин, екології та природних ресурсів Суботцівської сільської ради з 24.02.2021 року (а.с.15, 48-47).

Згідно платіжного доручення від 15.03.2022 року №94 на рахунок ОСОБА_1 за раховано суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 24.02.2021 року по 07.06.2021 року з урахуванням відрахувань в розмірі 36212,77 грн. (а.с.52).

Вважаючи, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року по справі №340/1123/21 в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку виконано не невчасно, позивачка звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частиною другою статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховною Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів).

Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до статті 236 КЗПП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Положення статті 236 КЗПП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗПП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно ст.236 КЗПП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗПП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 17 липня 2019 року у справі №825/1281/16, від 25 липня 2019 року у справі №2а-3138/10/0370, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а.

Як свідчать встановлені обставини справи, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року по справі №340/1123/21 позивача поновлено на посаді спеціаліста І категорії землевпорядника Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області або на рівнозначній посаді, яку вона займала до звільнення з 24.02.2021 року.

Відповідно до рішення суду, у відповідача наявний обов`язок по поновленню позивача на посаді спеціаліста І категорії землевпорядника Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області або на рівнозначній посаді, який має бути здійснений, шляхом видання останнім відповідного наказу (розпорядження).

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивача на посаді спеціаліста І категорії земельних відносин, екології та природних ресурсів Суботцівської сільської ради поновлено лише 10.03.2022 року, що у свою чергу свідчить про затримку виконання судового рішення та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів ст.236 Кодексу законів про працю України.

Щодо посилань відповідача на безпідставність застосування приписів ст.236 Кодексу законів про працю України, з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження про примусове виконання судового рішення щодо поновлення позивача на посаді, то суд зазначає, що приписи ст.236 КЗпП не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема, не пред`явив рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитись на роботі.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, що викладені в постанові від 25.06.2015 року по справі № 6-511цс16.

Крім того, суд підкреслює, що для висновку про затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час такої затримки правове значення має виключно факт того, чи виконане рішення суду, чи ні. Причини невиконання судового рішення про поновлення на роботі у відносинах публічної служби жодного правового значення не мають.

Наведеним спростовуються доводи відповідача проти задоволення позову.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача встановлені у рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року у справі №340/1123/21 та відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказування у даній справі.

Отже, відповідно до рішення суду про поновлення у справі №340/1123/20 вимушений прогул розпочався з дати незаконного звільнення, а саме з 24.02.2021 і мав би закінчитися датою видання наказу (розпорядження) відповідача (роботодавця) про поновлення. У разі невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, строк вимушеного прогулу має продовжуваний характер, а отже і розрахунок вимушеного прогулу, який був встановлений судом під час поновлення на посаді у розмірі середньоденної заробітної плати позивача за два попередні місяці роботи перед звільненням має продовжувати здійснюватися, відповідно до вимог Порядку № 100.

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду викладена в Постановах Верховного Суду від 21.11.2019 (справа №1140/5/19) та від 10.01.2020 (справа №340/1218/19).

Тому при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суд виходить із середньоденної заробітної плати за два попередні місяці перед звільненням з урахуванням рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року у справі №340/1123/21, що в свою чергу становить 642,64 грн./день.

Період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 190 робочих днів з 08.06.2020 року (наступний день після ухваленого рішення у справ №340/1123/21) по 10.03.202 року (дата винесення розпорядження про поновлення).

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 122101,60 грн. (642,64 грн. х 190 днів), а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Верховним Судом у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 817/893/17 викладено правовий висновок, що відсутність вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів - не є підставою для невиконання роботодавцем функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Кіровоградського окружного адміністративного суду, позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення на його користь заробітку за час затримки виконання судового рішення, в той час, як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правих підстав для часткового задоволення позову.

VI. Судові витрати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», отже відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо невиконання рішення суду у справі №340/1123/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 08.06.2021 по 10.03.2022 року.

Стягнути з Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (27444, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Суботці, вул. Центральна, 24, код ЄДРПОУ - 04365106) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2021 по 10.03.2022 року, в розмірі 122101,60 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук