Справа № 640/23842/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Бужак Н.П., Кобаля М.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2022 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у ній нове про задоволення позову.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26.07.2022 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 295, 296 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а клопотання про його поновлення визнано необґрунтованим, до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху представник ОСОБА_1 - Бут В.А. отримав в електронному кабінеті 28.07.2022.

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що оскільки Вищою радою правосуддя затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи і з 05.10.2021 почали функціонувати окремі підсистеми ЄСІТС, а копія ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху відповідно до приписів ч. 7 ст. 18 КАС України була направлена та доставлена до його електронного кабінету представника Позивача - адвоката Бута В.А., то відлік строку на усунення недоліків починається з наступного дня після доставлення документів до електронного кабінету й у суду апеляційної інстанції відсутній обов`язок щодо вручення указаного судового рішення в паперовій формі.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.08.2022 у справі № 440/931/21.

На виконання вимог цієї ухвали Позивачем 05.08.2022 направлено до суду заяву про усунення недоліків, до якої додано, зокрема, квитанцію від 05.08.2022 №4226-8781-6567-2089 про сплату судового збору в сумі 1 362,00 грн, чим виконано вимоги ухвали суду від 26.07.2022 в частині необхідності надання документу про сплату судового збору.

Крім того, до заяви про усунення недоліків Позивачем додано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій останній просив визнати поважними причини пропуску такого строку. Указана заява обґрунтована тим, що рішення суду було прийнято 01.06.2022, однак надіслано ОСОБА_1 не було. Крім іншого, у заяві підкреслено, що Апелянт має проблеми із здоров`ям і перебував на стаціонарному лікуванні з 15.02.2022 по 17.02.2022. При цьому, зазначено, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та початком активних бойових дій на території України, у тому числі у місті Києві, ОСОБА_1 не міг вчасно передати Буту В.А. копію рішення з метою апеляційного оскарження, а місце роботи адвоката і місце його проживання є віддаленим одне від одного, що також унеможливило своєчасно подати апеляційну скаргу. Окремо зауважено, що у зв`язку з запровадженням карантину на території України Позивач максимально обмежив свої соціальні зв`язки. Також у заяві наголошено на рекомендацію Ради суддів України щодо необхідності продовження процесуальних строків щонайменше до закінчення воєнного стану.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 26.07.2022 про залишення апеляційної скарги без руху, рішення суду першої інстанції прийнято 01.06.2022, а копію його повного тексту отримано Позивачем приблизно 10.06.2022, про що останній зазначає самостійно. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України та вихідних днів було 11.07.2022. Проте апеляційну скаргу, датовану 10.07.2022, направлено до суду апеляційної інстанції представником Позивача 22.07.2022, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Твердження Апелянта про те, що у період з 15.02.2022 по 17.02.2022 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, судовою колегією відхиляються, позаяк належних і допустимих доказів того, що обставини, які мали місце у лютому 2022 року, мають вплив на спірні правовідносини, що склалися у червні-липні 2022 року, Позивачем не надано.

Посилання Апелянта на те, що введення воєнного стану в Україні з огляду на рекомендації Ради Суддів України від 02.03.2022 є поважною причиною для поновлення процесуальних строків судом у розрізі спірних правовідносин оцінюється критично, оскільки будь-яких аргументів, що введення воєнного стану в Україні перешкоджали ОСОБА_1 та його представнику - Буту В.А. , який здійснює свою діяльність у місті Києві, Позивачем не наведено. До того ж доказів, що адвокат Бут В.А. проживає у Київській області і це перешкоджало виконати перед клієнтом свої обов`язки із своєчасного подання апеляційної скарги на рішення суду у цій справі, Апелянтом не наведено.

Твердження останнього про те, що велика кількість оголошених повітряних тривого у місті Києві у червні-липні 2022 року, а також зміна графіку роботи поштових відділень і тимчасове закриття останніх вплинуло на можливість своєчасного подання апеляційної скарги судом оцінюється критично, оскільки, по-перше, строк на апеляційне оскарження тривалістю тридцять днів є достатнім для забезпечення подання апеляційної скарги у місті Києві, навколо якого активні бойові дії з початку квітня 2022 року не проводилися, по-друге, адвокат Бут В.А. зареєстрований в підсистемі «Електронний суд», що дозволяло останньому подати апеляційну скаргу через цю підсистему дистанційно, не звертаючись до послуг поштового зв`язку та не наражаючи себе на небезпеку перебування у місті Києві під час оголошення повітряної тривоги.

Таким чином сам лише факт введення воєнного стану на території України не може бути визнаний поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги для органу державної влади без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалі від 22.06.2022 у справі № 600/5928/21-а.

Щодо посилання Позивача на те, що ОСОБА_1 у зв`язку із запровадженням карантину на території України мінімізував свої соціальні зв`язки з метою обмеження перебування у місцях великого скупчення людей, суд апеляційної інстанції зазначає, що, як було зазначено вище, про факт отримання копії рішення суду у цій справі 10.06.2022 Апелянт зазначає самостійно, а апеляційна скарга була підписана Бутом В.А. 10.07.2022. Викладене свідчить про те, що у межах встановленого тридцятиденного строку з моменту отримання 10.06.2022 (із слів Позивача) копію рішення суду у цій справі представником було підготовлено апеляційну скаргу на згадане рішення. У свою чергу доказів, що підтверджують наявність обґрунтованих причин об`єктивного характеру щодо неможливості своєчасного направлення цієї апеляційної скарги на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду, Позивачем надано не було.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Поновлення встановленого процесуальним законом строку на подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових випадках і лише за наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Указану позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 у справі № 160/7019/20.

У постанові від 19.05.2021 у справі №580/1225/20 Верховний Суд підкреслив, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, в тому числі процесуальних строків подачі апеляційної скарги.

У свою чергу, Бут В.А. , будучи адвокатом ОСОБА_1., а відтак особою, зацікавленою в апеляційному перегляді рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2022 у цій справі та безпосередньо обізнаним щодо дати отримання копії судового рішення, не демонстрував намір його оскаржити в установлені процесуальним законом строки без зайвих зволікань. При цьому будь-яких доказів чи аргументів на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали поданню апеляційної скарги своєчасно (тобто у межах тридцяти днів з моменту отримання 10.06.2022 копії судового рішення), Позивачем не надано.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у цій справі можливість вчасного подання скаржником апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто, мала суб`єктивний характер, якою (можливістю) він вчасно не скористався.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що викладені у заяві доводи представника Позивача не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.06.2022 у справі №750/7581/16-а.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду від 01.06.2022. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль