Справа № 420/22847/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Київ №420/22847/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФонду державного майна України
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправною та скасування постанови
встановив:

Фонд державного майна України звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:

-визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Кузьменка О.С. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2021 року виконавче провадження №67307617 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року справу №420/22847/21 передано за територіальною підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Звертаючись до суду з заявленим позовом, в обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №420/6019/19 визнано протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України щодо неприйняття рішення про передачу спірного будинку за адресою м. Одеса, вул. Средньофонтанська, 2 і зобов`язано Фонд державного майна України прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) за адресою м. Одеса, вул. Средньофонтанська,2, разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок. З метою виконання вищевказаної постанови суду було видано шість виконавчих листів, за якими відкрито окремі виконавчі провадження та винесено окремі постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн кожний.

Однак, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №420/6019/19 на адресу Фонду державного майна України не надходила, що позбавило останнього можливості добровільного виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Крім того, в порушення статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 14 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, згідно з якими у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості про об`єднання виконавчих проваджень ВП 67307544, ВП 67307320, ВП 67307477, ВП 67307402, ВП 67307617, ВП 67307703, що свідчить про неналежне виконання державним виконавцем своїх повноважень та про неправомірність прийняття постанови про стягнення виконавчого збору по одній і тій самій судовій справі, з одним і тим самим учасником, проте в різних виконавчих провадженнях. В той же час, за зведеним виконавчим провадженням стягнення виконавчого збору підлягає лише один раз у розмірі відповідно до частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Також, позивач вказав, що відповідачем порушено строк для доведення до відома Фонду про оскаржувану постанову, оскільки постанова від 28 жовтня 2021 року надіслана на адресу Фонду лише 03 листопада 2021 року.

З огляду на викладене позивач вважає, що наявні всі підстави для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідач у відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши на помилковість доводів позивача. Зауважив, що норми частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження винести також і постанову про стягнення виконавчого збору, який спрямовується до Державного бюджету України.

Щодо об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, то вказана норма стосується виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, в той час як на виконанні у відповідача перебуває виконавчий документ про зобов`язання Фонду державного майна України прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкта державного житлового фонду.

Також не можуть бути застосовними норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки останні стосуються примусової реалізації майна юридичних осіб. Виконання рішення суду у справі №3420/6019/19 не здійснювалось за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду в порядку, визначеному цим Законом.

Отже, як вважає відповідач, позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір за наявними матеріалами суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Так, відповідно до частини першої цієї статті виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої цієї статті).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною шостою цієї статті за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини четвертої згаданої статті державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, відповідно до частини п`ятої цієї статті виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Як було встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, Одеським окружним адміністративним судом 28 вересня 2021 року у справі №420/6019/19 виданий виконавчий лист, за яким зобов`язано Фонд державного майна України прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у місті Одесі за адресою: вул. Середньофонтанська, 2, разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок.

На підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення суду від 22 жовтня 2021 року, зареєстрованої у відділі 28 жовтня 2021 року за вх. №23203, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем відкрито виконавче провадження ВП №67307617 з примусового виконання виконавчого листа №420/6019/19, виданого 28 вересня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2021 року.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаної постанови ухвалено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Також, 28 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №67307617, згідно якої постановлено стягнути з боржника - Фонду державного майна України виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дії відповідача щодо винесення постанови від 28 жовтня 2021 року про стягнення виконавчого збору у ВП №67307617 з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду про зобов`язання Фонду державного майна України прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду, а саме: гуртожиток (житловий будинок) у місті Одесі за адресою: вул. Середньофонтанська, 2, разом із об`єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей будинок, - повністю узгоджувалися з наведеними вище нормами Закону України «Про виконавче провадження» та принципами, викладеними в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, як вірно наголосив представник відповідача у відзиві на позов, посилаючись на правову позицію постанови Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №703/1086/17, - стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Також, відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Утім, як вбачається із матеріалів справи, Фондом державного майна України рішення - наказ «Про передачу гуртожитку у комунальну власність» прийнято 17 листопада 2021 року, тобто після відкриття виконавчого провадження ВП №67307617 з примусового виконання виконавчого листа №420/6019/19, виданого 28 вересня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом.

Судом не беруться до уваги доводи позивача щодо необізнаності з рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду і як наслідок неможливістю виконання рішення у добровільному порядку, оскільки предметом спору у даній справі є саме перевірка дій державного виконавця при ухваленні рішення про стягнення виконавчого збору, а не обставини сповіщення П`ятим апеляційним адміністративним судом учасників справи з приводу судових засідань та прийнятих судом рішень, примусове виконання яких покладено на державну виконавчу службу.

Також, на думку суду, є помилковими твердження позивача щодо недотримання відповідачем положень статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 14 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.

Дійсно, частиною першою статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника.

У відповідності з згаданою нормою виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Аналогічні положення містяться і у пункті 14 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.

Однак, позивачем не взято до уваги, що вказані норми застосовуються до виконавчих документів саме про стягнення коштів з одного боржника.

В той же час, за виконавчим листом №420/6019/19, виданим 28 вересня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом, вимога до боржника зобов`язального характеру, а саме - прийняти рішення про безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об`єкт державного житлового фонду.

Відтак вказані положення Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень не можуть бути застосовані до виконавчого провадження №67307617.

Щодо посилання позивача на норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», слід вказати на наступне.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

В силу норм частини першої статті 2 цього Закону Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Згідно з частинами першою та другою статті 7 Закону виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

З наведених правових норм вбачається, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", при цьому враховуючи особливості, визначені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Такі особливості виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна врегульовані статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а саме, в разі невиконання рішення суду протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, на державного виконавця покладено обов`язок звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №67307617 вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №420/6019/19, виданого 28 вересня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом, відкрите 28 жовтня 2021 року.

Виконане рішення суду за виконавчим листом №420/6019/19 - 17 листопада 2021 року з прийняттям Фондом державного майна України наказу від 17 листопада 2021 року «Про передачу гуртожитку у комунальну власність», в зв`язку з чим відповідачем прийнято постанову від 25 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження.

Отже, положення статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в даному випадку не підлягають до застосування.

Також помилковим є твердження позивача з приводу посилання на норми пункту 3 частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", оскільки резолютивна частина судового рішення, на примусове виконання якого видано виконавчий лист №420/6019/19, стосується не стягнення коштів, а обов`язку боржника прийняти відповідне рішення, тобто немайнового характеру, а відтак не підпадає під дію бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

З приводу посилань позивача на ту обставину, що державним виконавцем порушено норми статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення, а саме постанова надіслана боржнику лише 03 листопада 2021 року, то суд зазначає, що вказана обставина не впливає на суть прийняття державним виконавцем як постанови про відкриття виконавчого провадження, так і постанови про стягнення виконавчого збору від 28 жовтня 2021 року, адже стягнення виконавчого збору пов`язується з обставинами невиконання рішення суду у добровільному порядку до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Звернення ж стягувача до державної виконавчої служби щодо виконання рішення суду у примусовому порядку та, відповідно, відкриття виконавчого провадження обумовлює обов`язкове стягнення виконавчого збору, у випадках, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов`язок. В той час як позивач не довів перед судом обгрунтованість своїх позовних вимог, а відтак позов задоволенню не підлягає.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності з нормами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Фонду державного майна України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Кузьменка О.С. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2021 року у виконавчому провадженні №67307617 про стягнення виконавчого збору - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко