Справа № 640/15123/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Київ № 640/15123/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Національної поліції України

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Національної поліції України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ідентифікаційний код - 40108578) (надалі - відповідач або НП України), у якому позивач просить суд зобов`язати Національну поліцію України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції, а саме 05 років 10 місяців 17 днів.

В якості підстав позову позивач зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент прийняття на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій поліції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/15123/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач проти позову заперечив та вказав, що ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою визначено виключний перелік стажу, що зараховується до стажу служби у поліції, і стаж служби в податковій міліції до нього не входить. Відповідач зазначає, що органи податкової міліції не були підпорядковані МВС України, працівники цих органів ніколи не перебували в кадрах МВС, служба в податкових органах не є службою в органах внутрішніх справ. Водночас, відповідач вказує на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.11.2019 у справі № 520/903/19.

Позивач у відповіді на відзив щодо доводів Національної поліції України заперечив та вказав, що Департаментом оперативної служби Національної поліції України не розглянуто належним чином рапорт та не скеровано його до уповноваженої особи. Разом з тим, незарахування до вислуги років служби в податковій міліції є необґрунтованим та протиправним.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За матеріалами особової справи ОСОБА_1 , наказом Національної поліції України від 10.12.2015 № 001 о/с йому встановлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 07.11.2015 - 07 років 04 місяці 18 днів.

До служби в поліції я проходив службу в податковій міліції Державної податкової адміністрації України та Міністерстві внутрішніх справ України, а саме:

серпень 2002 року - червень 2006 року - був курсантом факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Академії державної податкової служби України;

червень 2006 року - червень 2008 року - проходив службу в Управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Севастополі (Наказом Державної податкової служби України від 29.05.2008 № 1103-0 «Про відрядження ОСОБА_1 » ОСОБА_1 (особистий номер М-НОМЕР_2), старшого оперуповноваженого відділу протидії схемам ухилення від сплати податків оперативного управління Управління податкової міліції ДПА у м. Севастополі, було звільнено з посади й відряджено для подальшого проходження служби у розпорядження Міністерства внутрішніх справ України);

червень 2008 року - листопад 2015 року - проходив службу в Департаменті оперативної служби Міністерства внутрішніх справ України (Наказом МВС України від 06.11.2015 № 0081 о/с майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого з особливих доручень 3-го відділення 1-го відділу 2-го управління Департаменту оперативної служби Міністерства внутрішніх справ України, було звільнено з ОВС згідно з п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію»).

25.02.2021 позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника Департаменту оперативної служби Національної поліції України з питанням чи зарахована йому вислуга у податковій міліції до стажу служби в поліції; який стаж служби в міліції був йому встановлений під час звільнення з ОВС і який стаж служби в поліції встановлений йому під час прийняття його в поліцію. Крім цього просив у разі не зарахування йому до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття його на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції, зарахувати йому таку вислугу.

Рапорт ОСОБА_1 від 25.02.2021 розглянутий начальником Департаменту оперативної служби Національної поліції України та листом від 05.05.2021 № 1075/17 за повідомлено позивача листом про те, що статтею 78 Закону встановлено вичерпний перелік складових (вид служби чи роботи), які зараховуються до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, серед яких служба в органах податкової міліції відсутня.

Разом з тим, за даними особової справи, під час звільнення з ОВС (наказ МВС України від 06.11.2015 № 0081 о/с), позивачу було встановлено календарну вислугу років -13 років 03 місяці 06 днів. В той же час, наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 002 о/с позивача прийнято на службу в поліції із встановленням стажу служби - 07 років 04 місяці 18 днів.

У листі вказано, що відповідно до чинного законодавства, вислуга років в органах податкової міліції до стажу служби в поліції не зарахована і у задоволенні рапорту відмовлено.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у зарахуванні до стажу в поліції вислугу у податковій міліції, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі статтею 2 Закону № 580-VIII завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною 1 статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до статті 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР (ч.2 ст. 78 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частини 4 статті 78 Закону № 580-VIII порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Приписами пунктів 3-6 частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015, який набрав чинності 29.12.2015, п.15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 19 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданням податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання, виявлення та припинення корупційних правопорушень в органах державної податкової служби; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Згідно зі статтями 24, 26 Закону № 509-XII особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Як вже зазначалося судом раніше, згідно зі ст.78 Закону № 580-VIII до служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України.

Законом України від 05.07.2012 № 5083-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII, крім ч.4 ст.17, абз. 2,3 ч.2 ст.19, пунктів 1,2 ч.1 ст.21 цього Закону, які втрачають чинність з дня набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України, та внесено зміни до Податкового кодексу України.

Пунктами 348.1, 348.2 статті 348 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час проходження позивачем служби, далі - ПК України) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є:

запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення;

розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері;

забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків (п.348.2 ст. 348 ПК України).

В свою чергу пункт 353.1 статті 353 ПК України встановлено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно пункту 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Системний аналіз повноважень, завдань та функцій цих органів свідчить, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції, що дає підстави для висновку про тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ та служби в органах податкової міліції.

З огляду на наведене, суд вважає, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.

Відтак, відмова Національної поліції України у зарахуванні до служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції є протиправною.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, в якій суд приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції та при цьому, делегування частиною четвертою 4 статті 78 Закону України «Про національну поліцію» Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України «Про національну поліцію» суд відхиляє з огляду на наступне.

В даній адміністративній справі позивач обґрунтовує свої вимоги, прямо посилаючись на пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», де вказано, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України, а тому це повністю охоплюється вичерпним переліком складових (посад, періодів служби), зазначеного в законі стажу служби в поліції, про що і зазначає Верховний суд у своїй постанові.

Суть адміністративного спору між позивачем та відповідачами існує у тому, що позивач наполягає, що поняття «служба у податковій міліції ДФС» охоплюється поняттям «служба в органах внутрішніх справ України», а тому надає право на зарахування стажу. Тож посилання відповідача на цю постанову Верховного суду не є релевантним по відношенню до даного адміністративного спору, оскільки там вирішується питання чи може бути застосована постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції не в порядку статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, як вже зазначалось, згідно зі статтею 78 Закону № 580-VIII, до служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України.

У свою чергу, приписами статей 353, 356 Податкового кодексу України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, на цих осіб поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Суд, аналізуючи завдання та функції органів, суть діяльності позивача, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. А тому служба позивача в органах податкової міліції є тотожною правовому статусу служби в органах внутрішніх справ, а тому відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 440/1564/20.

Відповідно до частини 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права та висновки, щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Стосовно твердження відповідача щодо відсутності публічно-правового спору та передчасність позовних вимог суд відмічає таке.

Як вказує відповідач у відзиві, наказом Міністерства внутрішніх справ від 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235).

Відповідно до розділу II Порядку № 1235, підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності: серед іншого, обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Пунктом 1 Розділу III Порядку № 1235 встановлено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою МВС України.

Пунктом 9 Розділу III Порядку № 1235 встановлено, що у разі видання наказу про призначення працівника на посаду у наказі керівника органу поліції відповідно до вмотивованого подання установлюються посадовий оклад, додаткові види грошового забезпечення та стаж служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років.

Разом з цим наказом МВС України від 15.06.2018 № 511 «Про номенклатуру посад Національної поліції України» (з урахуванням змін, внесених наказом від 31.07.2019 № 637), затверджено переліки посадових осіб, уповноважених видавати накази по особовому складу в системі Національної поліції, і відповідно до затвердженої номенклатури посад начальник ДОС НПУ, як керівник структурного підрозділу центрального органу управління не наділений такими повноваженнями.

З огляду на вказане Правовим департаментом НПУ повторно скеровано до ДОС НПУ запит від 20.07.2021 № 3519/26/6-2021 про надання інформації щодо того, яким розпорядчим актом передбачені повноваження начальника ДОС НПУ приймати рішення з питань обчислення стажу служби в поліції працівникам Департаменту, зокрема рішення про відмову включення до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну у нього вислугу років за час служби в органах податкової міліції; про причини не доповіді Голові Національної поліції України про надходження рапорту ОСОБА_1 від 25.02.2021 з метою його вирішення по суті порушеного питання, а також про причини не роз`яснення ОСОБА_2 про те, що його рапорт від 25.02.2021 поданий на ім`я не уповноваженого керівника.

Згідно інформації, наданої ДОС НПУ на запит ПД НПУ у листі від 23.07.2021 № 1582/17 (вхідний ПД НПУ від 26.07.2021 № 6789), повноваження начальника ДОС визначені у розділі VI Положення № 118дск:

«Зокрема, відповідно до пунктів 2 та 5 розділу VI Положення № 118дск начальник ДОС забезпечує відбір, розстановку, переміщення і професійне навчання працівників ДОС, розподіляє обов`язки між працівниками Департаменту, уносить пропозиції щодо їх призначення на посади і звільнення з посад, переміщення по службі (роботі), затверджує посадові (функціональні) обов`язки та посадові інструкції працівників.

Згідно з пунктом 9 Положення, начальник ДОС відповідно до законодавства України, у межах компетенції, уносить керівництву Національної поліції України пропозиції щодо призначення, переміщення і звільнення з посад працівників ДОС, проведення їх стажування, установлення працівникам ДОС надбавок та інших виплат, передбачених законодавством України.

Крім того, відповідно до Положення, однією із функцій Департаменту є організація кадрового забезпечення ДОС, а особові справи працівників ДОС (поліцейських, державних службовців та інших працівників), згідно з пунктом 11 розділу VI Положення, ведуться і зберігаються в ДОС.».

Суд погоджується з обставинами звернення позивача з рапортом до керівника Департаменту оперативної служби Національної поліції України попри можливість прийняття відповідного наказу про зарахування вислуги лише головою Національної поліції України, разом з тим, у відповіді за результатом розгляду рапорту позивача фактично прийнято рішення про відсутність підстав переоголошення стажу служби в поліції та включення до нього періодів служби в органах податкової міліції.

При цьому, як зазначено, пунктом 9 Положення передбачено, що начальник ДОС відповідно до законодавства України, у межах компетенції, уносить керівництву Національної поліції України пропозиції щодо призначення, переміщення і звільнення з посад працівників ДОС, проведення їх стажування, установлення працівникам ДОС надбавок та інших виплат, передбачених законодавством України.

У результаті розгляду рапорту Департаментом оперативної служби Національної поліції України останнім здійснено його розгляд по суті, без роз`яснення необхідності звернення позивача з приводу порушеного питання з рапортом до голови Національної поліції України.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та про можливість задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції, а саме 05 років 10 місяців 17 днів.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд прийшов до висновку про необхідність зобов`язання Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції, а саме 05 років 10 місяців 17 днів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції № 908,00 від 31.05.2021, позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції, а саме 05 років 10 місяців 17 днів.

3. Зобов`язати Національну поліцію України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ідентифікаційний код - 40108578) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент прийняття на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції, а саме 05 років 10 місяців 17 днів.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ідентифікаційний код - 40108578) шляхом їх безспірного списання на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко