Справа № 826/20483/14
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора (первинна назва Генеральна прокуратура України) (далі - відповідач-1), Київської обласної прокуратури (далі - відповідач-2), у якому просив:

- скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1456к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- зобов`язати Генеральну прокуратуру України поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Генерального прокурора України 23 жовтня 2014 року № 1456к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Київської області відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України на підставі довідки про результати вивчення особової справи та увільнено від обов`язків члена колегії прокуратури області. Враховуючи те, що оскаржений наказ прийнято не в умовах воєнного чи надзвичайного стану та у зв`язку з його прийняттям було протиправно допущено обмеження права позивача на працю та доступу до державної служби, тому рішення про звільнення позивача є таким, що суперечить положенням Основного Закону України і є протиправним. Позивач вказав, що ні Конституцією України, ні Законом України «Про прокуратуру» не передбачено існування у складі Генеральної прокуратури України самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, як це передбачено Законом України «Про очищення влади». Відтак, на думку позивача, протиправність наказу від 23 жовтня 2014 року №1456к свідчить про наявність підстав для поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відкликання відомостей щодо позивача з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1456к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області.

Стягнуто з Прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 099 495 (один мільйон дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 68 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць що становить 13 126 (тринадцять тисяч сто двадцять шість) грн 47 коп.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Офіс Генерального прокурора та Київська обласна прокуратура подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині нарахування і стягнення з грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Офісу Генерального прокурора із коригуванням на коефіцієнти підвищення заробітку окремо у кожному випадку такого підвищення, відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року скасовано частині нарахування і стягнення з Прокуратури Київської області на користь позивача ОСОБА_1 грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Офісу Генерального прокурора із коригуванням на коефіцієнти підвищення заробітку окремо у кожному випадку такого підвищення, відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 826/20483/14.

Доповнено резолютивну частину постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року абзацом наступного змісту «Стягнути з Офісу Генерального прокурора (; адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 24 жовтня 2014 року по 23 червня 2020 року в розмірі 2854158 грн. (два мільйони вісімсот п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень) 23 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів».

Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року в справі № 826/20483/14 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано.

Додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року скасовано.

Справу № 826/20483/14 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року залишено без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 10.11.2021 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого Аліменка В.О. та суддів Бєлову Л.В. та Кучму А.Ю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021 року колегією суддів було прийнято вказану справу до свого провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 21 листопада 2013 року обіймав посаду заступника прокурора Київської області відповідно до наказу Генерального прокурора України № 617к від 21 листопада 2013 року.

16 жовтня 2014 року набув чинності Закон України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади».

Наказом Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1456к на підставі статей 15, 16 Закону України «Про прокуратуру», пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади» державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Київської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України та увільнено від обов`язків члена колегії прокуратури цієї області.

Зазначений наказ від 23 жовтня 2014 року № 1456к прийнято на підставі довідки про результати вивчення особової справи щодо застосування заборон, визначених Законом України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади», відповідно до якої за результатом вивчення встановлено, що у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року ОСОБА_1 обіймав сукупно не менше одного року (3 роки 7 місяців) посади, віднесені до категорії «керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України», «керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України», а саме: у період з 02 липня 2010 року по 16 серпня 2010 року обіймав посаду начальника Головного управління нагляду за додержанням законів на транспорті та підприємствах оборонної промисловості Генеральної прокуратури України, у період з 17 серпня 2010 року по 05 грудня 2011 року обіймав посаду прокурора Одеської області, у період з 06 грудня 2011 року по 29 жовтня 2013 року обіймав посаду прокурора Житомирської області, у період з 30 жовтня 2013 року по 20 листопада 2013 року обіймав посаду першого заступника начальника головного управління нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших примусових заходів Генеральної прокуратури України, у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймав посаду заступника прокурора Київської області.

Позивач, вважаючи звільнення протиправним, звернувся до суду з позовом за захистом свої порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 1456к від 23 жовтня 2014 року не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції не погодився із висновком суду першої інстанції у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки в цей період відбулося підвищення посадового окладу позивача, та зазначив, що застосуванню підлягає коефіцієнт підвищення заробітку окремо у кожному випадку такого підвищення. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення середнього заробітку з Офісу Генерального прокурора.

Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 826/20483/14.

Приймаючи додаткову постанову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в мотивувальній частині рішення не наведено повного розрахунку належних до виплати позивачу грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а у резолютивній частині рішення не зазначено конкретну грошову суму, що підлягає стягненню.

Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року в справі № 826/20483/14 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано. Додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року скасовано.

Справу № 826/20483/14 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом апеляційної інстанції зроблено правильний висновок про необхідність обчислення середнього заробітку позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу. Однак, зазначив щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права - абзацу 3 пункту 3 та пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ у взаємозв`язку з приписами статті 81 Закону № 1697-VІІ, пунктом 10 Порядку № 100 та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Також, Верховний Суд звернув увагу, що вказане безпосередньо впливає на загальну суму середнього заробітку, яка підлягає до виплати ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу, оскільки потребує здійснення судом повторного розрахунку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апелянтів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство.

У разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу, ввести скорочену посаду.

Якщо підприємство, установа реорганізовано, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до довідки Прокуратури Київської області від 25 березня 2020 року №18ф-132 середньоденний заробіток позивача становить 776,48 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що період вимушеного прогулу позивача становить 1416 робочих днів.

Водночас, за час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 за нормативно-правовими актами Уряду відбувалася неодноразова зміна структури заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників, з одночасним підвищенням посадових окладів та інших виплат.

На час звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи із органів прокуратури та з посади заступника прокурора Київської області за оскаржуваним наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1456к розмір його посадового окладу становив 2940,00грн., що підтверджено інформацією з вищевказаної відповіді прокуратури Київської області від 26.03.2020 № 19-51вих2020.

Вперше за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 посадові оклади прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури підвищено з 16 грудня 2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-актів» (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»), що набрала чинності після її опублікування у газеті «Урядовий кур`єр» від 15.12.2015 №234.

Після такого підвищення заробітку відповідно до положень вищевказаного нормативно-правового акту Уряду, за останньою посадою ОСОБА_1 заробітна плата станом на 16.12.2015 року складалась з основного посадового окладу у розмірі - 3675,00 грн.

Вдруге підвищення посадових окладів та інших виплат відбулося з 06.09.2017 року за постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України до оплати праці працівників прокуратури», якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», й таким чином затверджено нові схеми посадових окладів.

За Схемою посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур згідно з Додатком 2 до постанови Уряду № 505 від 31.05.2012, розмір посадового окладу за останньою посадою позивача ОСОБА_1 , становив 8500,00грн.

В подальшому, підвищення посадових окладів прокурорів згідно із передбаченими статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» законодавчими нормами відбулось з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020.

Пунктом 10 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV Порядку №100 визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Таким чином, коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Частиною першою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII передбачено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» якого передбачено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Відповідно до пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

16 січня 2020 року набрала чинність Постанова від 11 грудня 2019 р. № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів», якою, зокрема, затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур.

Пунктом 6 Постанови № 1155 передбачено, що для прокурорів, умови оплати праці яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені Постановою № 505.

Отже, внаслідок реформування органів прокуратури в їхній системі відбувалися зміни, що супроводжувались, зокрема, (поетапною) атестацією працюючих прокурорів (усіх рівнів) і переведенням їх на посади відповідно до Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. У зв`язку із цим відбулось розмежування оплати праці тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію і можуть бути переведені на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, і прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.

01 липня 2021 року Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 826/17798/14, у якій зазначено, що прокурори, зокрема ГПУ, які не були переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримували/отримують заробітну плату відповідно до Постанови № 505. Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно з Постановою № 1155 та статті 81 Закону № 1697-VII.

Виплата заробітної плати згідно з Постановою № 1155 і статті 81 Закону № 1697-VII пов`язувалася якраз із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ).

Верховний Суд зазначив, що зважаючи на мету стягнення середньої заробітної плати при поновленні на посаді (відповідно до статті 235 КЗпП), розрахунок потрібно проводити на основі того посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту підвищення, якщо таке було у розрахунковому періоді), який отримував би позивач як прокурор (чи прирівняні до нього за посадою прокурори), будучи на тій посаді, з якої його неправомірно звільнили (тобто в ГПУ, а не в Офісі Генерального прокурора).

Крім того Верховний Суд зазначив, що середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, адже його туди з об`єктивних причин не переводили. Водночас, прирівнювати посадовий оклад позивача до прокурорів Офісу Генерального прокурора (для визначення коефіцієнта підвищення при розрахунку середнього заробітку при поновленні на посаді) за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в цю структуру (без попереднього проходження атестації як умови для переведення) суперечило б меті і вимогам Закону № 113-ІХ.

З набранням чинності Постанови № 1155 не всім прокурорам України воднораз збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону № 113-ІХ). Цей процес був триваючим, тож вочевидь виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (відповідно до Постанови № 505 і Постанови № 1155).

На виконання вимог Верховного Суду викладених в постанові від 02 листопада 2021 року судом апеляційної інстанції під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні було з`ясовано наступне.

На час звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи із органів прокуратури та з посади заступника прокурора Київської області за оскаржуваним наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1456к розмір його посадового окладу становив 2940,00грн., що підтверджено інформацією з вищевказаної відповіді прокуратури Київської області від 26.03.2020 № 19-51вих2020.

Вперше за час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 посадові оклади прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури підвищено з 16 грудня 2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-актів» (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»), що набрала чинності після її опублікування у газеті «Урядовий кур`єр» від 15.12.2015 №234.

Після такого підвищення заробітку відповідно до положень вищевказаного нормативно-правового акту Уряду, за останньою посадою позивача ОСОБА_1 заробітна плата станом на 16.12.2015 року складалась з основного посадового окладу у розмірі - 3675,00 грн.

Вдруге підвищення посадових окладів та інших виплат відбулося з 06.09.2017 року за постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України до оплати праці працівників прокуратури», якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», й таким чином затверджено нові схеми посадових окладів.

За Схемою посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур згідно з Додатком 2 до постанови Уряду № 505 від 31.05.2012, розмір посадового окладу за останньою посадою позивача ОСОБА_1 , становив 8500,00грн., що також підтверджено за змістом вищезгаданої відповіді прокуратури Київської області від 26.03.2020 № 19-51вих2020.

В подальшому, підвищення посадових окладів прокурорів згідно із передбаченими статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» законодавчими нормами відбулось з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа-відповіді прокуратури Київської області від 26.03.2020 № 19-51вих2020 щодо оплати праці позивача та додатків до неї: розрахункових листів за серпень, вересень, жовтень 2014 року і довідки про середню заробітну плату від 25.03.2020 № 18ф-132 вбачається, що розрахований за правилами Порядку № 100 середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 становив 776,48грн., а місячний посадовий оклад позивача становив 2940,00грн.

Кількість робочих днів за п`ятиденним робочим тижнем у 2014 році, з жовтня 2014 по грудень 2014 включно, складала: 23, 20, 23 дня відповідно.

Колегія суддів звертає увагу, що позивача звільнено наказом від 23.10.2014, кількість робочих днів вимушеного прогулу розраховується з наступного дня 24.10.2014 та за жовтень 2014 складає 6 днів. Всього за період 2014 року кількість днів вимушеного прогулу, відповідно, становить 6+20+23=49 днів.

Кількість робочих днів у 2015 р. склала 250 днів, з них у грудні місяці 2015 року: 23 дні.

До підвищення посадового окладу позивача ОСОБА_1 , яке відбулось з 16 грудня 2015 року за рішенням Уряду, кількість робочих днів у грудні місяці цього року склала 11 днів, а протягом січня - листопада 2015 року складала 227 днів (250-23=227).

За період з часу звільнення позивача 23 жовтня 2014 року до 15 грудня 2015 року кількість робочих днів вимушеного прогулу з урахуванням зазначеного у довідці про середню заробітну плату середньоденного розміру заробітної плати без коригування на коефіцієнт підвищення складає 287 днів (49+227+11=287), відтак, середній заробіток за цей період вимушеного прогулу склав 222 849,76 грн. (776,48 грн.* 287 днів=222849,76 грн.).

З 16 грудня 2015 року до 05 вересня 2017 року після першого підвищення заробітку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505) та згідно з відповіддю прокуратури Київської області від 26.03.2020 № 19-51вих2020, розмір посадового окладу позивача ОСОБА_1 збільшено і став складати 3675,00 грн.

Шляхом ділення окладу, встановленого після підвищення, на оклад до підвищення розраховується коефіцієнт підвищення, на який необхідно прокоригувати виплати: у 1,25 разів (3675,00 грн./2940,00 грн.=1,25). Середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_1 , коригований на коефіцієнт підвищення становив 970,60 грн. (776,48 грн. * 1,25 разів = 970,60 грн.).

Отже, за період з 16 грудня 2015 року до 05 вересня 2017 року з урахуванням кількості робочих днів, що склало 430 днів (з 16 по 31 грудня 2015 року: 12 днів; 2016 рік: 251 день; січень - серпень місяці 2017 року: 164 дні та з 01 до 05 вересня 2017 року включно: 3 дні), середній заробіток вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 склав 417 358,00 грн. (970,60 грн. * 430 днів = 417358,00 грн.).

За період з 06 вересня 2017 року до 31 грудня 2017 року кількість робочих днів вимушеного прогулу склала 81 день (у вересні 2017 року склала 18 днів, жовтень - 21 день; листопад - 22 дні; грудень - 20 днів).

Кількість робочих днів у 2018 році становить 250 днів, та у 2019 році 250 днів.

Кількість робочих днів у 2020 році суд обчислює з урахуванням відомостей, викладених у листі Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік».

Таким чином, у 2020 році з 01 січня по 23 червня 2020 року (дата поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області) включно кількість робочих днів складає 118 днів (січень - 21 день, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень - 21 день, травень - 19 днів, червень - 16 днів).

Отже, за період із 06 вересня 2017 року до 23 червня 2020 року сумарна кількість робочих днів склала 699 днів, відтак середній заробіток вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 за цей період складає 678 449,40 (970,60 грн. * 699 днів = 678 449,40).

З 06 вересня 2017 року, після набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», місячний посадовий оклад заступника прокурора становив 8500,00 грн.

Шляхом ділення окладу, встановленого після вказаного підвищення, на первинний посадовий оклад у розмірі на час звільнення з роботи, розраховується коефіцієнт підвищення, на який необхідно прокоригувати виплати: у 2,89 разів (8500,00 грн./2940,00 грн.=2,89 раз).

Колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку коефіцієнт 2,89 не підлягає застосуванню, оскільки, посадові оклади було збільшено лише тим прокурорам, хто пройшов атестацію та кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

Як вбачається з матеріалів справи, Верховний Суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України № 1456к від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Київської області, та його поновлення на попередній роботі.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Київської області.

Заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась Прокуратурою Київської області, що підтверджується довідкою Прокуратури Київської області від 25 березня 2020 року № 18ф-132.

Отже, в даному випадку нарахування та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу має здійснюватись саме Прокуратурою Київської області (Київською обласною прокуратурою).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 826/17787/14, від 04 лютого 2021 року у справі № 808/8770/14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що стали підставою для неправильного вирішення справи у частині позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині стягнення середнього заробітку та ухвалити нову постанову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення середнього заробітку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині стягнення середнього заробітку та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року - скасувати в частині стягнення середнього заробітку, та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Прокуратури Київської області (01014, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 318 657, 16 грн. (один мільйон триста вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн. 16 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 22» серпня 2022 року.