Справа № 420/1715/21
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2022-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 420/1715/21

адміністративне провадження № К/990/19948/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 420/1715/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

01 серпня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області в якому, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просили:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо відмови, викладеної у листах №14439/Р/15-32-53-13-07 від 13 липня 2020 року, №14438/Р/15-32-53-13-07 від 13 липня 2020 року, №23122/Р/15-32-65-11 від 28 жовтня 2020 року, №23121/Р/15-32-65-11 від 28 жовтня 2020 року, №23120/Р/15-32-65-11 від 28 жовтня 2020 року, здійснювати облік позивачів як платників податків та інших обов`язкових платежів, під власними іменами (прізвище, ім`я та по батькові), датою народження та місцем проживання, невнесення інформації про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, проставляння у паспортах відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірення підпису відповідальної особи круглою гербовою печаткою;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області не вносити інформацію про ОСОБА_1 до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, використовуючи цифрові ідентифікатори (ідентифікаційний номер, серія та номер паспорту, номер облікової картки платника податків або інші форми з використанням літерно-цифрової ідентифікації) та зберегти за особою форму обліку платників податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області вести облік ОСОБА_1 , як платника податків без застосування цифрового ідентифікатора (ідентифікаційного номеру, серії та номера паспорту, номера облікової картки платника податків або інші форми з використанням літерно-цифрової ідентифікації), а саме: за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації та знищити інформацію про ОСОБА_1 у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, яка була надана інспекції під час реєстрації даних податковими органами;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області зробити у паспорті ОСОБА_1 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області не вносити інформацію про ОСОБА_2 до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, використовуючи цифрові ідентифікатори (ідентифікаційний номер, серія та номер паспорту, номер облікової картки платника податків або інші форми з використанням літерно-цифрової ідентифікації) та зберегти за особою форму обліку платників податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області вести облік ОСОБА_2 , як платника податків без застосування цифрового ідентифікатора (ідентифікаційного номеру, серії та номера паспорту, номера облікової картки платника податків або інші форми з використанням літерно-цифрової ідентифікації), а саме: за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації та знищити інформацію про ОСОБА_2 у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, яка була надана інспекції під час реєстрації даних податковими органами;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області зробити у паспорті ОСОБА_2 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області не вносити інформацію про ОСОБА_3 до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, використовуючи цифрові ідентифікатори (ідентифікаційний номер, серія та номер паспорту, номер облікової картки платника податків або інші форми з використанням літерно-цифрової ідентифікації) та зберегти за особою форму обліку платників податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області вести облік про ОСОБА_3 як платника податків без застосування цифрового ідентифікатора (ідентифікаційного номеру, серії та номера паспорту, номера облікової картки платника податків або інші форми з використанням літерно-цифрової ідентифікації), а саме: за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації та знищити інформацію про ОСОБА_3 у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, яка була надана інспекції під час реєстрації даних податковими органами;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області зробити у паспорті ОСОБА_3 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга скаржниками подана на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, щодо посилання на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, заявники указують, що є необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладені у постановах: від 20 червня 2018 року у справі №803/1203/17, від 25 липня 2018 року у справі №823/198/16, від 29 липня 2019 року у справі №816/957/16, від 25 жовтня 2019 року у справі №806/2355/15, від 11 грудня 2019 року у справі № 440/1066/19, від 10 січня 2020 року у справі №140/1476/19, від 08 травня 2020 року у справі № 803/390/16, від 21 липня 2020 року у справі № 804/1075/17 щодо застосування норми Податкового кодексу України та Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 (далі - Положення № 822).

Заявники касаційної скарги зазначають, що повністю слід відмовитися, зокрема, від висновків, що:

- зміна порядку податкового обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків, не призводить до зменшення обсягу прав вказаних осіб, оскільки такий облік передбачає незастосування реєстраційного номеру облікової картки платника податків шляхом їх обліку в окремому реєстрі Державного реєстру за серією та номером їх паспорта;

- чинним законодавством не передбачено можливості ведення обліку фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків, виключно за прізвищем, іменем, по батькові, роком народження і місцем реєстрації, а тільки за серією та номером паспорту такої особи на підставі заповнення та подання нею повідомлення за формою 1П.

Суд звертає увагу, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 р. у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Тобто у касаційній скарзі скаржники мають зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

В той же час, Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України скаржникам необхідно зазначити конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, а також зазначити, як саме на його думку необхідно застосовувати цю норму права та належним чином обґрунтувати наявність необхідності такого відступлення.

Проте скаржники не зазначають конкретної норми права від застосування якої Верховний Суд має відступити, а також жодним чином не обґрунтовує, як саме на його думку необхідно застосовувати цю норму права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас доводи скаржників щодо відступлення від указаних висновків Суду мають формальний характер, позаяк мотиви зводяться до незастосування Податкового кодексу України та Положення № 822 в частині регулювання існуючого порядку податкового обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП і від обліку за серією та номером паспорта.

Отже, аргументи касаційної скарги не містять умов, встановлених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження в частині відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у наведених справах.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені пунктом 2 частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 420/1715/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя Н.А. Данилевич