Справа № 460/13213/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2022 року м. Рівне №460/13213/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо неврахування в пільговому обчисленні (один рік роботи за рік і шість місяців) періодів роботи в районах Крайньої Півночі в періоди з 30.04.86 по 20.06.86, з 04.07.86 по 18.10.86, з 10.03.87 по 20.11.87, з 12.11.87 по 18.03.88, з 30.03.88 по 10.10.88, з 13.03.89 по 01.03.92 включно та непризначення з 26.01.2021 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов`язання зарахувати в пільговому обчисленні (один рік роботи за рік і шість місяців) періодів роботи в районах Крайньої Півночі в періоди з 30.04.86 по 20.06.86, з 04.07.86 по 18.10.86, з 10.03.87 по 20.11.87, з 12.11.87 по 18.03.88, з 30.03.88 по 10.10.88, з 13.03.89 по 01.03.92 включно та призначити з 26.01.2021 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На обґрунтування позову зазначає, що є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та має відповідний стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Після досягнення 60 років позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, проте отримав відмову, яку відповідач аргументував тим, що в нього недостатній стаж для призначення пенсії за віком, а саме, за підрахунками відповідача, страховий стаж становить 14 років 1 день. Відповідач вказав, що необхідним для позивача є стаж в 26 років. При цьому, періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі були зараховані відповідачем в одинарному розмірі. Позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування в пільговому обрахунку стаж роботи в районах Крайньої Півночі на підставі відповідних уточнюючих архівних довідок. Однак, відповідач відмовив у пільговому обрахунку вказаних періодів роботи з тих підстав, що позивач не надав відомостей про укладені договори про роботу в районах Крайньої Півночі та про користування пільгами. Позивач вважає, що такий висновок не ґрунтується на законі, оскільки з огляду на приписи пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону N 32-V від 26.07.2006), згідно до якої пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором. Крім того, Верховний Суд підтвердив вказану правову позицію з цього питання у постанові від 03 липня 2018 року (справа N 302/662/17-а), постанові від 19 вересня 2019 року (справа N 348/2208/16-а), де зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність. На підставі викладеного позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення) учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що позивач не має необхідного періоду проживання (роботи) на території радіоактивного забруднення та необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відтак, орган Пенсійного фонду діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 25.03.2021 (а.с.8).

08.04.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У зв`язку із неотриманням письмової відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, представник позивача 11.06.2021 звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії (а.с.11).

Листом від 09.07.2021 №6047-6140/О-02/8-1700/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило, що 16.04.2021 останнім прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років) (а.с.12).

19.07.2021 позивач повторно засобами поштового зв`язку направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області заяву про призначення пенсії на пільгових умовах про зарахування в пільговому обрахунку (в півторакратному розмірі) стажу його роботи в районах Крайньої Півночі на підставі записів у трудовій книжці, копія якої надавалась в ПФУ раніше, за такі періоди: 16.04.85 - 24.11.85, 30.04.198 -20.06.86, 04.07.86 - 18.10.86, 20.04.87 - 20.11.87, 12.11.87 - 18.03.88, 30.03.88 - 10.10.88, 13.03.89 - 01.03.92 (а.а.с.14-20).

До вказаної заяви позивач додав копію трудової книжки, копію довідки Великотелковицької сільської ради від 22.01.2021 №7, та копії архівних довідок від 19.02.2021 №120, від 03.03.2021 №153, №154, №155.

Листом від 28.08.2021 №8122-7516/О-02/8-1700/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років). Зокрема відповідач вказав, що пільговий стаж позивача становить 26 років 2 місяці 13 днів. Відповідач зазначив, що в наданих архівних довідках від 19.02.2021 №120, від 03.03.2021 №153, №154, №155 відсутня інформація про факт укладення позивачем договорів про роботу та про поширення на нього пільг, передбачених Указом Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постановою Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року N 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг до осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указом Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі". За наведеного, підстави для зарахування до страхового стажу позивача в пільговому обчисленні вищевказаних періодів роботи, відсутні. Окрім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано документів, які б підтверджували, що станом на 01 січня 1993 року гр. ОСОБА_1 прожив/відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років (а.а.с.21-22).

Вважаючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області допустило протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 N1058-IV (далі - Закон N1058-IV), пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами.

Цим же пунктом передбачено тимчасово, до ухвалення відповідного закону, період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген, зараховувати до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним до 01 січня 1991 року.

Згідно з пунктом "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10 лютого 1960 року, працівникам, що переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при численні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, встановлено указами Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року "Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі", від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР N 148 від 10 лютого 1960 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Підпунктом "д" пункту 5 зазначеного Указу передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку про те, що для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією у подібних правовідносинах, що неодноразово викладалася Верховним Судом України, зокрема у постановах від 27 жовтня 2015 року у справі N338/1079/14-а, від 02 грудня 2015 року у справі N338/357/15-а та Верховним Судом у постановах від 07 червня 2018 року у справі N173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі N302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі N554/1723/17, від 18 грудня 2018 року у справі N263/13671/16-а, від 30 липня 2019 року у справі N287/15/17-а, від 15 листопада 2019 року у справі N348/2141/16-а, від 18 березня 2020 року у справі N 345/1785/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з даними трудової книжки НОМЕР_2 (а.а.с.9-10), ОСОБА_1 працював в районах Крайньої Півночі, а саме:

- з 30.04.86 по 20.06.86 - Арктикська автобаза, селище Артик Оймяконського району Якутської АРСР;

- з 04.07.86 по 18.10.86 - Арктикська автобаза, селище Артик Оймяконського району Якутської АРСР;

- з 20.04.87 по 20.11.87 - радгосп "Оймяконський", Оймяконський район, Якутська АРСР;

- з 12.11.87 по 18.03.88 - Старательська артіль "Восток" комбінату "Індигирзолото";

- з 30.03.88 по 10.10.88 - Копальня "Маршальска" комбінату "Індигирзолото";

- з 13.03.89 по 01.03.92 - Копальня "Нелькан", старательска артіль "Богатирь" комбінату "Індигирзолото".

Всі перераховані вище місця роботи позивача знаходилися в Оймяконському районі Якутської АРСР.

Згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року N1029 (в редакції постанови Ради Міністрів СРСР від 03 січня 1983 року N12), територія всієї Якутської АРСР відноситься до районів Крайньої Півночі.

Судом встановлено, що позивачем надавалися відповідачу відповідні архівні довідки та відомості про заробітну плату (а.а.с.16-20), які підтверджують роботу позивача у вищевказаних періодах у районі Крайньої Півночі та доводять наявність пільгових умов обчислення страхового стажу відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

За наведених обставин суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про відсутність правових підстав для пільгового обчислення страхового стажу позивача періодів роботи з 30 квітня 1986 року до 01 березня 1992 року у районах Крайньої півночі з покликанням на відсутність договорів або документів, що підтверджують право на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, на позивача, який працював на постійній основі в районах Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтею 14 Указу від 10 лютого 1960 року, та додаткові пільги, передбачені статтею 5, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком.

Отже, враховуючи відомості трудової книжки та архівних довідок, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для зарахування до трудового стажу спірних періодів з 30 квітня 1986 року до 01 березня 1992 року у пільговому обчисленні кожний рік роботи - за один рік і шість місяців.

Враховуючи викладене, належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування в пільговому обчисленні (один рік роботи за рік і шість місяців) періодів роботи в районах Крайньої Півночі, а не визнання протиправною бездіяльності.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо непризначення з 16.01.2021 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 9 Закону N1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону N1058-IV.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 N796-XII (далі - Закон N796-XII).

Згідно зі ст.49 Закону N796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За приписами ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 N1788-XII (далі - Закон N1788-XII), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом N796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону N796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону N796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону N796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з п.13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N1058-IV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону N1058-IV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом N796-XII.

Іншими словами, норми спеціального закону в цьому випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 упродовж не менше трьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону N796-XII, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому, відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Спір між позивачем і відповідачем у цій частині позовних вимог виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та, відповідно, його права користуватися пільгами, встановленими Законом N796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Суд зазначає, що статтею 14 Закону N796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону N796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону N796-XII, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом N 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (N690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі NК/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі NК/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі N344/9789/17, від 28.03.2018 у справі N333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі N708/1022/17, від 31.10.2019 у справі N212/12245/13-а (NК/9901/1087/18) і враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, факт видачі ОСОБА_1 уповноваженим органом держави посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Великі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 17.07.2003 Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області (а.а.с.6-7).

Відповідно до довідки Великотелковицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 22.01.2022 N72, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та постійно проживає в с.Великі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, з 25.01.1961 по 1995 рік. Підстава: погосподарства книга №5 запис №239, погосподарська книга №5 запис №203 (а.с.15).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", с.Великі Телковичі Володимирецького району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

У період з 26.04.1986 по 01.01.1993, що має визначальне значення для вирішення спору, реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.74 N677 (далі - Положення N677), Постановою Ради Міністрів СРСР "Про деякі правила прописки громадян" від 28.08.74 N678, Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.92 N66-дск.

Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

Згідно з п.22 розд.III Положення N677, громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.

Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Таким чином, зазначений у довідці Великотелковицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 22.01.2021 N72 період є періодом проживання ОСОБА_1 у в селі Великі Телковичі.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у інших населених пунктах відповідачами суду не надано.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 станом на 01 січня 1993 року прожив у зоні гарантованого добровільного відселення понад 5 років (із врахування періоду військової служби), що перевищує встановлений статтею 55 Закону N796-XII, період - 3 роки.

Твердження відповідача про те, що у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 позивач працював поза межами зони гарантованого добровільного відселення не спростовують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території радіоактивного забруднення, оскільки відповідно до ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відтак, трудова книжка не належить до документів, які можуть підтверджувати період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, факт проживання позивача разом із своєю сім`єю у спірний період у с.Великі Телковичі підтверджується фактом укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відміткою у паспорті (а.с.4).

Таким чином, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше трьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону N796-XII.

Поряд з цим, аналіз ст.55 Закону N796-XII дає підстави для висновку, що початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки можлива лише особам, які постійно проживали або постійно працювали, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС, 26.04.1986, по 31.07.1986.

У разі відсутності права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки (у зоні гарантованого добровільного відселення) та водночас за наявності станом на 01.01.1993 не менше 3 років проживання чи роботи у зазначеній зоні, право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років особа набуває за умови проживання чи роботи у цій зоні не менше 12 років.

Згідно трудовою книжкою позивача, у період з 30.04.1986 по 20.06.1986 та з 04.07.1986 по 18.10.1986 позивач працював на Арктикській автобазі, селище Артик Оймяконського району Якутської АРСР.

Тобто, у період з 26.04.1986, по 31.07.1986 ОСОБА_1 не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення.

Поряд з цим, судом встановлено, що всього станом на 23.09.2021 ОСОБА_1 прожив у зоні гарантованого добровільного відселення понад 12 років.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом N796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. У свою чергу, відмова у призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону N796-XII та бездіяльність відповідача, є протиправними.

За змістом частини 3 статті 55 Закону N796-XII, призначення та виплата пенсій категоріям осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться відповідно до Закону N1058-IV і цього Закону.

За приписами статті 26 Закону N1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону N 796-XII, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років.

Судом встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 з урахуванням встановлених цим рішенням обставин справи станом 26.01.2021 становить більше 28 років, тобто умова щодо наявності необхідного для призначення пенсії стажу у цьому випадку виконується.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону N1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

ОСОБА_1 виповнилося 60 років 25 січня 2021 року, із заявою про призначення пенсії до відповідача він звернувся 08 квітня 2021 року, тобто з дотриманням умови, визначеної п.1 ч.1 ст.45 Закону N1058-IV.

Відтак, відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача слід здійснити шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 26 січня 2021 року - з дня, що настав за днем досягнення віку, з яким Закон пов`язує право на зниження пенсійного віку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї бездіяльності у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Отже, позов підлягає до задоволення.

Враховуючи вимоги ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати у виді судового збору у сумі 908,00грн, сплачені згідно з квитанцією від 21.09.2021 N19 (а.с.13).

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неврахування в пільговому обчисленні (один рік роботи за рік і шість місяців) періодів роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі в періоди з 30.04.1986 по 20.06.1986, з 04.07.1986 по 18.10.1986, з 20.04.1987 по 20.11.1987, з 12.11.1987 по 18.03.1988, з 30.03.1988 по 10.10.1988, з 13.03.1989 по 01.03.1992 включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати у пільговому обчисленні (кожний рік роботи за один рік і шість місяців) періоди роботи ОСОБА_1 з 30.04.1986 по 20.06.1986, з 04.07.1986 по 18.10.1986, з 20.04.1987 по 20.11.1987, з 12.11.1987 по 18.03.1988, з 30.03.1988 по 10.10.1988, з 13.03.1989 по 01.03.1992 включно в районах Крайньої Півночі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо непризначення ОСОБА_1 з 26 січня 2021 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 26 січня 2021 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, буд.7, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

Рішення складено 23 серпня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар